Справа № 160/11706/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Молоданова М.Ю.,
представника позивача: Ніколенка М.Є.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.09.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ради, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ради, щодо відмови ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та видачі відповідного посвідчення інваліда війни;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ради встановити ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та видати відповідне посвідчення інваліда війни.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків шляхом подання до суду: належним чином завірених копій документів, що додані до позовної заяви, для відповідача.
На виконання вимог вищевказаної ухвали суду від 29.09.2020 року позивачем 08.10.2020р. усунуті означені недоліки позовної заяви.
Крім того, вищезазначеною ухвалою суду від 13.10.2020 року витребувано у Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ради завірені належним чином копії документів, які були надані ОСОБА_1 разом із заявою від 03.09.2020р. про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи.
18 грудня 2020 року представником відповідача на виконання вимог ухвали суду від 14.12.2020 року надано витребувані докази.
23 грудня 2020 року до суду надійшов відзив Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ради на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти його задоволення у повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 правомірно відмовлено у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-ХІІ, оскільки позивачем не надано належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони. Ця обставина є істотною, так як у протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни (п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-ХІІ) поширювався би на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС (п.п1 ч.1 ст.9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-ХІІ). Посилання позивача на Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976р. №201-78, та накази заступника Міністра оборони СРСР начальника ЦО СРСР від 06.06.1975рю №90 та від 29.06.1976р. №92 є безпідставними, оскільки за змістом п.16 вказаного Положення громадяни СРСР підлягали залученню до невоєнізованих формувань Цивільної оборони, а не входили до складу таких формувань в силу вимог закону. Позивач не брав участь у загонах спец захисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, і ним не надано доказів які б підтверджували його залучення до складу формувань Цивільної оборони та направлення на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС у складі одного із формувань Цивільної оборони, тому його позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.
Крім того, вищезазначеною ухвалою суду витребувано у ОСОБА_1 належним чином завірені копії документів на підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_1 у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в складі формувань Цивільної оборони.
11 січня 2021 року на електронну адресу суду, з наступним наданням 13.01.2021 року оригіналу до канцелярії суду, від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останнім викладено позицію аналогічну висловленій у позовній заяві.
У підготовчому судовому засіданні 19 січня 2021 року відкладено розгляд справи на 09 лютого 2021 р. на 16.00 год.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 23 березня 2021 року також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив.
У судовому засіданні 20.04.2021р. представник позивача підтримав пред`явлений позов та, посилаючись на викладені в ньому та у відповіді на відзив доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судове засідання 20.04.2021р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, при цьому, 13.04.2021р. від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі через відсутність технічних засобів та програмного забезпечення.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1) та є особою з інвалідністю (ІІ група) і має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Дніпропетровською обласною державною адміністрацією 08.10.2019р.
Відповідно до Експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 01.02.2017р. №2014 по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті, з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС, Центральна міжвідомча експертна комісія на засідання №42 від 26.01.2017р. дійшла висновку про те, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №496422 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 02.03.2017р. безстроково та визначено, що хвороба пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Листом від 03.09.2020р. за №С-492-П Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ради відмовило ОСОБА_1 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та видачі відповідного посвідчення інваліда війни відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-ХІІ, оскільки документів, які б підтверджували безпосередню участь позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони надано не було.
Не погодившись з вказаною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом про її оскарження.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ).
Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
За пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Отже, умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є:
1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Таким чином, не усі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, підпадають під дію наведеної статті.
Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
При цьому, з пояснювальної записки до проекту цього Закону слідує, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.
Доказів того, що ОСОБА_1 брав участь у загонах спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, позивачем не надано.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 6 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Виконання завдань виробничого характеру на них не покладалось.
Відповідно до п.13 Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976р. №201-78 силами Цивільної оборони СРСР були невоєнізовані формування цивільної оборони та військові частини, а також залучені у відповідності до плану цивільної оборони організації та установи міністерств, відомств і виконавчих комітетів Рад депутатів трудящих.
Комплектування невоєнізованих формувань Цивільної оборони особовим складом, технікою та матеріально-технічними засобами здійснюється керівниками цивільної оборони і керівниками служб цивільної оброни за рахунок об`єктів народного господарства, на базі яких вони створені.
Дійсно, п.16 цього Положення передбачено, що до невоєнізованих формувань цивільної оборони можуть в обов`язковому порядку зараховуватися громадяни СРСР, в тому числі чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи, та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.
При цьому, за змістом п.16 вказаного Положення громадяни СРСР підлягали залученню до невоєнізованих формувань Цивільної оборони, а не входили до складу таких формувань в силу вимог закону. Формування цивільної оборони підлягали створенню на кожному об`єкті народного господарства, мали визначену чисельність, а їх укомплектування здійснювалося за рахунок громадян СРСР.
Враховуючи вищевикладене, інформація про залучення до формувань Цивільної оборони може міститися в первинних документах (наказах чи розпорядженнях про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особових рахунках, табелі обліку часу, посвідченні про відрядження, шляхових листах).
У справі, що розглядається, судом встановлено факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків.
Ці обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ.
Водночас, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (стосовно позивача цей факт встановлено) Закон № 3552-ХІІ містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
При цьому, суд зазначає, що формування Цивільної оборони чисельністю 600 осіб, створеної на ДСП «Чорнобильська АЕС», не свідчить про участь позивача у цьому складі, а доводи позивача щодо відсутності однозначної вимоги про обов`язковість видання розпорядчого документу по підприємству про залучення конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони, є безпідставними, оскільки в межах спірних правовідносин має бути підтверджена належними та допустимими доказами участь саме ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії у складі формувань Цивільної оборони.
Документи, які позивач долучив до своєї заяви від 01.09.2020р. щодо набуття статусу інваліда війни, належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах.
Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав. Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ).
З огляду на наведене вище, суд погоджується з доводами відповідача про те, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої ї статті 7 Закону № 3551-ХІІ немає.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.10. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а у задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, розподіл судових витрат відповідно од ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 30 квітня 2021 року.

Суддя: О.М. Турова