Справа № 380/6289/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/6289/20 пров. № А/857/6240/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк С.М.

з участю секретаря судового засідання Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року постановлене суддею Сакалошем В.М. у м. Львові о 10 год. 37 хв. у справі № 380/6289/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання скасувати державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправною та зобов`язати відповідача скасувати державну реєстрацію юридичної особи комунальна організація (установа, заклад) Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Львівської області, реєстраційна дія №0029312.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.04.2013 року Управління державної реєстрації зареєструвало в організаційно-правовій формі «комунальна організація» юридичну особу, якій присвоїли повноваження «Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області», засновником якої є Національна асоціація адвокатів України.

Позивач зазначає, що 08.05.2019 року складав кваліфікаційний іспит на право заняття адвокатською діяльністю, однак 16.05.2019 року Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Львівської області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про складення кваліфікаційного іспиту через те, що позивач не набрав необхідну кількість балів.

В процесі підготовки до судового захисту свого права на заняття адвокатською діяльністю в адміністративній справі № 1.380.2019.004561 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області та Вищої Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, позивач виявив незаконність створення, незаконність державної реєстрації і, відповідно, незаконність діяльності юридичної особи з назвою «Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Львівської області».

Позивач зазначає, що 18.04.2013 року Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Львівської області зареєстрована як комунальна організація. 29.03.2018 року Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Львівської області змінила найменування на орган адвокатського самоврядування Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Львівської області. При цьому, позивач вважає, що фактично відбулось перетворення юридичної особи публічного права, шляхом зміни організаційно-правової форми діяльності. Проте, засновник відповідача не прийняв з цього приводу жодного рішення про припинення попередньої юридичної особи шляхом перетворення у іншу юридичну особу.

Тому позивач вважає, що діяльність відповідача є незаконною, а відповідно і прийняті цією комісією рішення.

Позиція відповідача зводиться до того, що позивач не був заявником вчинення реєстраційних дій, а державний реєстратор не мав публічно-правових відносин саме із позивачем. Тому вважає, що провадження у цій справі необхідно закрити.

Позиція третьої особи у справі зводиться до того, що позивач не навів, які індивідуально визначені права позивача порушує реєстраційна дія № 0029312. Наголошує, що в своїй позовній заяві позивач обрав спосіб захисту, який не передбачений Кодексом адміністративного судочинства України. Додатково зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач посилається на те, що суд не звернув увагу, хоча позивач уже наголошував, що оскаржена реєстраційна дія відповідача порушує право позивача на доступ до професії адвоката. При цьому, позивач зазначає, що у випадку коли порушуються права територіальних громад, то будь-який із членів таких громад має право оскаржити відповідну дію чи рішення суб`єкта владних повноважень в суді. На думку позивача, існування незаконно зареєстрованої Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області порушує інтереси територіальної громади, зокрема позивача.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 08.05.2019 року позивач складав кваліфікаційний іспит адвоката у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Львівської області.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області від 16.05.2019 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про складанні кваліфікаційного іспиту.

Не погоджуючись із вищевказаним рішення, позивач у січні 2020 року оскаржив його до суду (справа № 1.380.2019.004561/3183/20).

В ході підготовки до судового захисту свого права на заняття адвокатською діяльністю виявив незаконність створення, незаконність державної реєстрації і, відповідно, незаконність діяльності юридичної особи з назвою Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Львівської області.

Державну реєстрацію юридичної особи комунальна організація (установа, заклад) Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Львівської області, реєстраційна дія № 0029312 позивач оскаржив до суду.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не обґрунтував, які індивідуально виражені права позивача порушені відповідачем.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України), частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини 3 якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з позовною заявою законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з грудня 2015 року доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є відкритим і кожен громадянин може отримати відомості про кожну реєстраційну дію щодо, зокрема, юридичної особи.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 27.04.2021 року позивач ствердив, що у квітні 2018 року знав, що державна реєстрація Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області проведена з порушенням чинного законодавства, однак для того щоб звернутися із цим позовом вирішив стати учасником правовідносин між Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Львівської області.

У травні 2019 року позивач складав іспит на право заняття адвокатською діяльністю, який проводила Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Львівської області, однак не набрав необхідно кількості балів.

Апеляційний суд встановив те, що позивач звернувся з цим позовом до суду 04.08.2020 року.

Отже, апеляційний суд констатує той факт, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду із цим адміністративним позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, а тому, адміністративний позов, на думку апеляційного суду, необхідно залишити без розгляду.

Апеляційний суд, ще раз наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

До того ж, апеляційний суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норми матеріального права, не застосувавши наслідки пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 380/6289/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання скасувати державну реєстрацію - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 29.04.2021 року