Справа № 580/3923/20
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2021-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року справа № 580/3923/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Галасун А.О.,

представника позивача: Василенка О.В. за ордером,

представника головного державного інспектора Черкаської митниці ДФС Гунька Ігоря Миколайовича, митний пост «Черкаси-південний»: не з`явився;

представника Київської митниці Державної митної служби: Щербини Ю.В. за посадою,

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ПОЛІФАСАД» до головного державного інспектора Черкаської митниці ДФС Гунька Ігоря Миколайовича, митний пост «Черкаси-південний», Київської митниці Державної митної служби про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація ПОЛІФАСАД» з позовом до головного державного інспектора Черкаської митниці ДФС Гунько Ігоря Миколайовича, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської митниці ДФС (митний пост «Черкаси - південний) про коригування митної вартості товарів №UA100000/2020/200037/2 від 04.09.2020.

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Черкаської митниці ДФС (митний пост «Черкаси-південний) №100710/2020/00195.

В обґрунтування заявлених позовних вимоги, позивач вказує, що з метою митного оформлення товарів, подано митну декларацію та всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару за основним методом, за ціною заявленою декларантом, однак митним органом необґрунтовано, в порушення порядку визначено митну вартість товарів за резервним методом та відповідно прийнято протиправне рішення про коригування митної вартості товарів та складено картку відмови у прийнятті митної декларації, незважаючи на всі подані позивачем документи.

Ухвалою суду від 22.09.2020 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 24.11.2020 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Київську митницю Державної митної служби.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачі подали відзиви, у яких зазначили, що митна вартість товару заявлена позивачем в митній декларації визначена за основним методом - за ціною договору, однак під час проведення митного контролю встановлено, що документи, подані для визначення митної вартості товару відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідач вказує на те, що оскільки декларантом не надано документи, які підтверджують всі складові митної вартості товарів, не спростовано сумніви у правильності задекларованої митної вартості, в т.ч. в ході проведених консультацій, тому митний орган мав право не застосовувати метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а тому прийняті рішення є правомірними.

У відповіді на відзив головного державного інспектора Черкаської митниці ДФС Гунько Ігоря Миколайовича представник позивача вказав, що під час митного оформлення та на вимогу митного органу позивач надав документи в достатній кількості та змісту для визначення митної вартості товару за основним методом, у кожному з наданих документів є посилання та/або згадка на інший документ, що є пов`язаними між собою і містять ідентифікуючі дані, які є необхідними для підтвердження належності документа до того чи іншого товару, при цьому не зрозуміло на які ресурси та інформацію використовував митний орган визначаючи митну вартість схожого за характеристиками товару та які проводило консультації.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд зазначає наступне.

14.07.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація ПОЛІФАСАД», (покупець) та фірмою Jiang Yin Chen Lan Plastic Products Co,LTD Китай (продавець) укладено контракт №65 (далі - Контракт) про купівлю ПВХ плівки.

Відповідно до п 1.2 контракту, продавець продає, а покупець купує ПВХ плівку, з вмістом пластифікатора (DOP) 8% +- 1%, відповідно до інвойсів, які є невід`ємною частиною даного контракту.

Згідно п. 2.1 контракту, ціна товару по даному контракту становить 1,42$ за один кілограм. Вартість товару узгоджується між продавцем і покупцем і фіксується в інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту.

Відповідно до п. 7.1 контракту, валютою оплати товару, що поставляється, є долар США. Оплата здійснюється в доларах США на розрахунковий рахунок продавця.

Пунктом 7.2. контракту: «Оплата за товар здійснюється шляхом 100% суми вказаної в комерційному інвойсі на протязі 180 календарних днів від дати виписку коносаменту».

01.07.2019 року продавець надіслав позивачу комерційну пропозицію щодо зміни вартості купівлі товару, також 01.07.2019 року продавець надіслав позивачу цінову пропозицію на плівку ПВХ різної товщини, де ціна запропонована поставка на умовах СІР.

Позивачем замовлено чергову партію товару у продавця, а саме: 247 рулонів плівки ПВХ, вагою: 21702 кг (нетто), 22983 кг (брутто), загальною вартістю 30816, 84 доларів США, що еквівалентно 854628,02 грн.

На виконання п. 5.2 контракту, продавець надав позивачу: інвойс СL20А103 від 25.07.2020, сертифікат якості від 25.07.2020, морський коносамент №SO120072814 від 28.07.2020.

На виконання п. 7.2. контракту №65 від 14.07.2018, позивач здійснив оплату товару, що підтверджується платіжним дорученням №72JBKLK від 04 серпня 2020 року.

03.09.2020 до підрозділу митного оформлення Київської митниці Держмитслужби позивачем подано митну декларацію типу ІМ-40-ДЕ №UA100710/2020/510707 (далі - МД), за якою в митний режим імпорту задекларовано товар «пвх плівка непориста, неармована, не оброблена інакше, не самоклейна, не поєднана подібним способом з іншими матеріалами крім полімерів пвх, термозбіжна, яка містить за масою (dop) 8% +/- 1% пластифікатора, завтовшки не більш ніж 1 мм у рулонах, шириною 1400 мм, в асортименті, а всього 247 рулонів. Країна виробництва товару Китай, CN. Фірма виробник - Jiang yin Chen Lan Plastic Products Co.,ltd.»

Митну вартість задекларованого товару заявлено у сумі 851863,74 грн. (30816,84 USD) як таку, що визначена за основним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Згідно графи 44 вказаної МД, для підтвердження заявленої митної вартості товару та правильності обрання методу її визначення до митного оформлення декларантом подано наступні документи:

- комерційний рахунок від 25.07.2020 № CL20A103 (код 0380);

- коносамент від 28.07.2020 №S (код 0705);

- CMR від 02.09.2020 №9547 (код 0730);

- банківський платіжний документ від 04.08.2020 №П/Д 72JBKLK8 (код 3001);

- прайс-лист виробника від 01.07.2019 б/н (код 3014);

- експертний висновок ЧТПП від 21.08.2018 №0-634 (код 3016);

- комерційна пропозиція від 01.07.2019 б/н (код 3022);

- додаткове узгодження №1 до контракту №65 від 15.05.2019 (код 4103);

- додаткове узгодження №2 до контракту №65 від 01.08.2019 (код 4103);

- зовнішньоекономічний контракт від 14.07.2018 №65 (код 4104);

- митну декларацію країни експорту від 25.07.2020 № 02084512 (код 9610).

В свою чергу відповідачами зазначено, що під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості задекларованого товару, відповідно до ч. 5 ст. 54, ст. 320, ч. 1,4 ст. 337 МК України, Київською митницею Держмитслужби встановлено, що:

- в митній декларації країни відправлення від 25.07.2020 №02084512 відсутнє посилання на зовнішньоекономічний контракт від 14.07.2018 №65 та інвойс від 25.07.2020 №CL20A103, що не дає змоги ідентифікувати даний документ з даною поставкою;

- згідно інформації наявної в митній декларації країни відправлення від 25.07.2020 №02084512 поставка задекларованого товару здійснювалась по коносаменту №204069705, до митного оформлення надано коносамент від 28.07.2020 №S, що не дає змоги ідентифікувати даний документ з даною поставкою та свідчить про можливу підробку документів;

- відповідно до вимог ч. 10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

04.10.2020 позивачем до митного оформлення надано каталог продукції (з артикулами оцінюваного товару), а також письмово повідомлено, що інші документи надаватися до митного органу не будуть.

Митним органом розглянуто подані додатково документи та за результатом розгляду встановлено, що позивачем не усунуто виявлені митницею розбіжності та невідповідності і документами не підтверджено заявлену митну вартість товарів.

Позивачу 04.09.2020 видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100710/2020/00195.

За результатом розгляду поданих позивачем документи митний орган не погодився з митною вартістю товарів за ціною контракту та самостійно визначив митну вартість вказаних товарів за резервним методом, прийнявши рішення про визначення митної вартості товарів №100000/2020/200037/2 від 04.09.2020 року.

За рішенні №100000/2020/200034/2 митний орган скоригував митну вартість вказаних товарів за резервним методом та визначив вартість за ціною 1,79 доларів США/кг.

07.09.2020 товар випущено у вільний обіг за МД №UA100710/2020/510801 із зобов`язанням сплати різниці між сумою митних платежів, згідно із заявленою декларантом митною вартістю товарів та сумою митних платежів, визначених митницею відповідно до рішення про коригування митної вартості № UA100000/2020/200037/2.

Загальна сума наданих декларантом гарантій становить 57898,04 грн.

Не погоджуючись із такими рішеннями митного органу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Митного кодексу України (далі МК України), при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

У разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян. (ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів (ч. 7 ст. 257 МК України).

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості у тому числі у вигляді кодів відповідно до ч. 8 ст. 257 МК України.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому, ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).

Частиною 2, 3 ст. 58 МК України унормовано, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням (ч. 10 ст. 58 МК України).

В силу положень ч. 5, 6 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно аналізу ст. 53 МК України, законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Разом з цим, згідно норм ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Крім цього, відповідно до частини шостої статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Водночас, повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між імпортером товару та його контрагентом. Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати саме ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15, №21-127а15 та №805/778/13-а від 16 липня 2016 року.

Тобто, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів, а саме, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви обґрунтовані, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числове визначення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Судом встановлено, що декларантом до митного оформлення подано документи, які підтверджують митну вартість товару за першим методом - щодо ціни договору. Надані документи не містять неточностей та суперечностей.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Посадовими особами відповідача не в повній мірі враховано документи, які подані декларантом до декларації №UA100710/2020/510801 з огляду на наявні матеріали справи, а саме: в інвойсі від 25.07.2020 №CL20A103 є посилання на зовнішньоекономічний контракт, дослівно: Contract: 65 from 14.07.2018, в інвойсі від 25.07.2020 №CL20A103 та в комерційній пропозиції від 01.07.2019 вказана одна й та ж ціна, в митній декларації країни відправлення від 25.07.2020 №02084512 вказано ТТН №204069705 із заповненням відповідних граф: Відправник/Отримувач: Jiang Yin Chen Lan Plastic Products Co.,Ltd/ TOB «Корпорація ПОЛІФАСАД»; назва транспортного засобу, яким буде здійснюватися перевезення, дослівно: MAERSK HALIFAX V029W; кількість місць: 247; вага брутто: 22983 кг.; контейнер: MRKU6809547. Також в коносаменті від 28.07.2020 № S, і в коносаменті перевізника вказаний ідентичний номер ТТН.

Стосовно зауважень митного органу відносно вартості витрати на транспортування, а також тари, то відповідно п. 2.2. контракту «Упаковка, тара та маркування входить у ціну товару. Тара являється «невозвратна», за п.2.3. контракту «Сторони (Продавець та Покупець) не здійснюють страхування вантажу»; а за п.7.3 контракту «Всі банківські витрати на території України несе Покупець, всі інші банківські витрати за межами України несе Продавець.

Отже, суд не погоджується з доводами відповідачів про неможливість визначення митної вартості за основним методом внаслідок вказаних у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100000/2020/200037/2 від 04.09.2020.

Щодо застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товарів, суд зазначає наступне.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості крім номера та дати митної декларації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії подібних за характеристиками товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Натомість, в пункті 33 спірного рішення митний орган лише констатує неможливість застосування методів за ціною договору, в результаті проведених консультацій. Шляхом послідовного використання можливості застосування методів визначення митної вартості, заявлену митну вартість скориговано за резервним методом.

Суд звертає увагу на те, що відповідач лише посилається, проте не надає докази проведення консультацій з декларантом, відтак, застосування резервного методу визначення митної вартості відбулося без участі декларанта у визначенні митної вартості в найбільш обґрунтований спосіб.

Згідно до приписів пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути па ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідачі не виконали обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Посилання відповідачів в рішенні про коригування митної вартості товару за номером та датою митної декларації, яка взята для визначення митної вартості оцінюваних товарів, то відповідно до сформованої правової позиції, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

У зв`язку із цим суд вважає висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів є необґрунтованим.

На переконання суду позивач надав достатній перелік документації, які необхідні для визначення митної вартості товару за першим методом за ціною договору, однак внаслідок формального підходу митного органу до дослідження змісту наданих документів суб`єкт владних повноважень дійшов хибного висновку, який мав наслідком порушення прав позивача.

Суд вважає, що митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Згідно з положеннями статті 318 Митного кодексу України, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція щодо застосування відповідних норм права, зокрема, у постановах від 02.07.2019 року по справі №160/8573/18, від 18.07.2019 року по справі №821/829/18, від 29.07.2019 року по справі №815/5354/16.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 5442,28 грн. проведених з розрахунку майнової вимоги та ціни позову 222684, грн. (1,5% * 222685) = 3340,28 грн. та за одну немайнову вимогу щодо скасування рішення про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Черкаської митниці ДФС (митний пост «Черкаси-південний) №100710/2020/00195 в сумі 2102 грн.

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що загальна сума наданих декларантом гарантій становить 57898,04 грн., а тому враховуючи вимоги Закону України «Про судовий збір» позивач мав сплатити судовий збір за майнову вимогу в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 2102 грн.

Відповідно до вимог, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» переплачена суму судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи підлягає поверненню.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, в судовому засіданні представник позивача просив зняти це питання з розгляду.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 12, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100710/2020/00195.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2020/200037/2 від 04.09.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби (03124 м. Київ, бул. Гавела Вацлава, 8-а, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація ПОЛІФАСАД» (18001 м. Черкаси, бул. Шевченка, 224, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Корпорація ПОЛІФАСАД» (18001 м. Черкаси, бул. Шевченка, 224, ) з Державного бюджету України сплачений судовий збір на суму 1238 (одна тисяча двісті тридцять вісім) грн. 28 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідні положення та п. 3 Прикінцеві положення КАС України протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 29.04.2021.

Суддя В.В. Гаращенко