Справа № 755/17407/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Король Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до старшого лейтенанта Управління патрульної поліції у Київській області Бродовського Івана Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому, з урахуванням клопотання від 25 січня 2021 року, просив скасувати постанову старшого лейтенанта Управління патрульної поліції у Київській області Бродовського Івана Сергійовича (далі - поліцейський) від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і закрити провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року вказаний адміністративний позов було залишено без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про дотримання строку звернення до суду. Скаржник вказує на те, що вперше отримав копію постанови від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966 лише 12 листопада 2020 та у межах десятиденного строку звернувся до суду з позовом, як це передбачено ч. 2 ст. 286 КАС України. Позивач наголошує також на тому, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на документах, наданих особою, яка не уповноважена діяти від імені відповідача. Також позивач в апеляційній скарзі виклав доводи, з яких вважає постанову від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966 протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 було відомо ще у день її складання. Просив врахувати, що повноваження представників старшого лейтенанта Управління патрульної поліції у Київській області Бродовського І.С. підтверджені належним чином оформленими довіреностями. Додатково у відзиві на апеляційну скарги наведені заперечення проти задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Під час судового засідання позивач підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що суд першої постановив законне і обґрунтоване рішення, я підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що постановою поліцейського від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн 00 коп.

Позивач 25 березня 2019 року звернувся до командира батальйону патрульної поліції із заявою про перевищення службових повноважень поліцейським під час зупинки його автомобіля.

Листом від 05 квітня 2015 року № Г-134/41/40/1/02-2019 позивача було повідомлено про те, що в ході проведення перевірки не виявлено порушень з боку працівників батальйону патрульної поліції. Також повідомлено, що постанову від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966 залишено без змін.

Також ОСОБА_1 звертався до суду із адміністративним позовом про визнання протиправними дій поліцейського, які полягали у зупинці транспортного засобу з причини, що не передбачена Законом України «Про Національну поліцію».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року у справі № 755/17407/20 задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

ОСОБА_1 зазначає, що 12 листопада 2020 року вперше отримав копію постанови від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966 від органів державної виконавчої служби.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 18 листопада 2020 року звернувся до суду з позовом про її скасування.

Приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся до суду після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України. Суд першої інстанції врахував обставини, викладені в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року та прийшов до висновку, що позивачу було відомо про складення постанови від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966. З ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху Дніпровський районний суд м. Києва встановив, що копію рішення суду від 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 отримав 16 квітня 2020 року.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені у ст. 287 КАС України. Вказана норма встановлює також спеціальний строк для звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Згідно з ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

ОСОБА_1 оскаржує постанову від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966 по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

За загальним правилом, установленим ч. 2 ст. 287 КАС України, перебіг десятиденного строку для оскарження такої постанови розпочинається з дня її вручення особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 копії постанови від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966 раніше ніж 12 листопада 2020 року.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що адміністративний позов щодо оскарження такої постанови був поданий до суду лише через 1 рік та понад 7 місяців з дня її складання.

Враховуючи, що проміжок часу, який минув із дня винесення постанови значно перевищує встановлений ч. 2 ст. 286 КАС України строк звернення до суду (10 днів), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішення клопотання поліцейського щодо залишення адміністративного позову без розгляду обґрунтовано досліджував не лише дату отримання ОСОБА_1 копії постанови від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966, а й дату, коли він дізнався або повинен був дізнатися про неї.

Суд першої інстанції правильно встановив, що за змістом рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року у справі № 755/17407/20 позивача було повідомлено про складення постанови про адміністративне правопорушення ще на місці зупинення транспортного засобу. Вказане судове рішення містить відомості про серію і номер оскаржуваної постанови та дату її складання. Як вбачається з ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду від 02 грудня 2019 року без руху, копію оскаржуваного рішення скаржник отримав 16 квітня 2020 року.

Додатково колегія суддів наголошує на тому, позивач 25 березня 2019 року звертався зі скаргою на дії поліцейського, у якій також просив скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, у разі її винесення.

Листом т.в.о. командира батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області від 05 квітня 2015 року № Г-134/41/40/1/02-2019 позивачу, серед іншого, було повідомлено про залишення без змін постанови від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966. В адміністративному позові ОСОБА_1 підтверджує факт отримання вказаного листа.

При вирішенні апеляційної скарги колегія суддів виходить із того, що про складення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 знав ще в день його зупинення поліцейським, а про її реквізити дізнався у квітні 2019 року з листа від 05 квітня 2015 року № Г-134/41/40/1/02-2019.

За правилами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Водночас ч. 1 ст. 45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Такі висновки щодо сутності та мети встановлення строків звернення до суду викладені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 640/18761/20 та постановах Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 757/48987/18-а, від 23 квітня 2021 року у справі № 0840/3095/18.

Звернення 18 листопада 2020 року до суду із адміністративним позовом про скасування постанови поліцейського від 25 березня 2019 року серії ЕАВ № 1012966, для оскарження якої процесуальним законом встановлений десятиденний строк та за умови, що про її фактичне складення стало відомо ще у квітні 2019 року, не може свідчити про добросовісне ставлення ОСОБА_1 до реалізації свого права на судовий захист.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду без поважних причин, що є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що під час розгляду справи в суді першої інстанції інтереси відповідача представляли особи, повноваження яких не підтверджені належним чином оформлено довіреністю. Позивач зазначає, що представник повинен мати довіреність, що видана безпосередньо відповідачем, а не сторонньою особою.

Надаючи оцінку зазначеним доводам, колегія суддів враховує, що інтереси відповідача в суді першої інстанції представляли ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які діяли на підставі довіреностей від 29 грудня 2020 року № 25694/41/3/01-2020, від 29 грудня 2020 року № 25721/41/3/01-2020 та від 29 грудня 2020 року № 25690/41/3/01-2020, виданих за підписом начальника Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 КАС України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Суб`єктом владних повноважень, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Положеннями ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зазначені норми права вказують на те, що інспектор поліції при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення виконує владні управлінські функції та діє не у власних особистих інтересах, а від імені та на виконання функцій і завдань органів Національної поліції.

Відповідно до п. 1 розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73 (далі - Положення), він є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюються, реорганізовуються та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ в установленому законом порядку.

Згідно з п.п. 2-3 розділу ІV Положення Департамент патрульної поліції та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи Департаменту патрульної поліції очолюють керівники, які підпорядковуються керівнику Департаменту патрульної поліції, його першому заступнику та заступникам.

За правилам пп. 24 п. 6 розділу V Положення керівник Департаменту патрульної поліції представляє Департамент патрульної поліції у відносинах з органами законодавчої, виконавчої та судової влади, підприємствами, установами, організаціями, фізичними та юридичними особами.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що начальник Департаменту патрульної поліції, в структурному підрозділі якого проходить службу відповідач, є його керівником, який з огляду на положення ч. 3 ст. 55 КАС України уповноважений діяти від його імені в суді у справах, предметом яких є рішення, дії або бездіяльність інспектора під час реалізації ним публічно-владних управлінських функцій.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 642/5915/19.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 17 березня 2021 року та не можуть бути підставою для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

В.В. Файдюк