Справа № 260/291/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/291/21 пров. № А/857/4965/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року про забезпечення позову, прийняту суддею Калинич Я.М. у справі за позовом Державного підриємства «Ужгородське лісове господарство» до Ужгородської міської ради , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

ДП «Ужгородське лісове господарство» (надалі позивач) звернулося з адміністративним позовом до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування пункту 1.2 рішення Ужгородської міської ради від 04.06.2020 року №1988 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким надано гр. ОСОБА_1 дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність площею 0,0950 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якої просить вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Ужгородській міській раді та її виконавчим органам виносити на розгляд, розглядати та вирішувати питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :49:001:0456, а також погоджувати, виносити на розгляд та затверджувати таку документацію із землеустрою, щодо вказаної земельної ділянки, та передавати таку земельну ділянку у власність чи в оренду, до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року заяву представника ДП «Ужгородське лісове господарство» про забезпечення адміністративного позову від 25.01.2021 року задоволено частково. Вжито заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони Ужгородській міській раді та її виконавчим органам приймати будь які рішення щодо земельної ділянки з кадастровим номером :49:001:0456, в тому числі приймати рішення про її передачу у власність (оренду тощо); заборони проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :49:001:0456, до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, буде ускладненим. Крім того, в разі не вжиття заходів забезпечення позову позивачеві може бути заподіяна шкода його правам та інтересам, оскільки подальші дії із передачею земельної ділянки з кадастровим номером :49:001:0456 у власність третій особі істотно ускладнить ефективний захист і поновлення порушених та оспорюваних прав і інтересів ДП «Ужгородське ЛГ», за захистом яких позивач звернувся суду.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скарги. Вважає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу із порушенням норм процесуального права та із невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду обставинам справи. Просить таку скасувати та прийняти нове судове рішення про повернення заяви про забезпечення позову без розгляду..

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ні в заяві про забезпечення позову, ні в позовній заяві невірно зазначено місцезнаходження та ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти щодо відповідача у справі, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України щодо Ужгородської міської ради. Натомість позивачем зазначено код ЄДРПОУ і дані про місцезнаходження і засоби зв`язку ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що пунктом 1.2 оскаржуваного в даній справі рішення Ужгородської міської ради від 04 червня 2020 року № 1988 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» було надано ОСОБА_1 дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність площею 0,0950 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного пункту рішення міської ради, ОСОБА_1 було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером :49:001:0456.

Судом встановлено, що відповідно до листа Закарпатської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 29 жовтня 2020 року № 1/906 за результатами проведеного ряду камеральних робіт, здійснено співставлення координат поворотних точок меж земельних ділянок, у тому числі з кадастровим номером :49:001:0456 з координатами Геодезичного журналу лісовпорядкування по Ужгородському лісництву і встановлено, що зазначена земельна ділянка повністю розташована в межах земель ДП «Ужгородське ЛГ» (стовідсоткове накладення на землі лісогосподарського призначення).

Таким чином, позивачем оскаржується рішення Ужгородської міської ради про надання дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки, відповідно до якого виготовлено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки із кадастровим номером :49:001:0456, яка в свою чергу перебуває у постійному користуванні ДП «Ужгородське ЛГ» та відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з п.2 ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову - це свого роду надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили.

Також колегія суддів враховує, що згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта, а його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, покликаним забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення повинні безпосередньо стосуватися предмета спору і позовних вимог, а також бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Виходячи зі змісту наведених положень законодавства, ухвала про забезпечення позову має містити мотиви, за яких суд дійшов висновку про існування або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Відповідно до статті 1 частини 1 абзаців 2 та 10 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до статті 16 частини 5 Закону України "»Про Державний земельний кадастр» кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок.

Відтак, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, на підставі оскаржуваного в даній справі рішення Ужгородської міської ради від 04 червня 2020 року № 1988 гр. ОСОБА_1 було здійснено розробку проектної документації із землеустрою та спірній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер, що в свою чергу може бути наслідком, за певних умов (прийняття рішення відповідачем), набуття та державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку.

Пунктом 1 Розпорядження Ужгородського міського голови від 21 січня 2021 року № 26 «Про скликання чергової II сесії міської ради VIII скликання» вирішено скликати 02 лютого 2021 року о 10:00 год. у великій залі міськвиконкому пленарне засідання чергової II сесії Ужгородської міської ради VIII скликання.

Судом встановлено, що на офіційному сайті Ужгородської міської ради опубліковано 15 січня 2021 року доповнення до проекту рішення «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок». У відповідності до цих доповнень зокрема, пункт 1.54 зазначеного проекту, відповідачем планується затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 (кадастровий номер :49:001:0456) площею 0,0950 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передати її у власність.

Таким чином, апеляційний суд вбачає наявність передумов для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки аналіз обставин справи свідчить про фактичну наявність спору між учасниками процесу та реальність загрози заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, ускладнення виконання рішення суду у випадку його задоволення, а також те, що для можливого відновлення прав, свобод та інтересів позивача останньому необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Апеляційний суд зазначає, що застосований захід забезпечення адміністративного позову відповідає предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.

Крім того, заборона Ужгородській міській раді та її виконавчим органам приймати будь які рішення щодо земельної ділянки з кадастровим номером :49:001:0456 носить тимчасовий характер, та спрямована на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення адміністративного позову та недопущення настання його негативних наслідків для позивача, є співрозмірним заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаним з предметом спору, необхідним і достатнім для забезпечення виконання судового рішення.

З приводу покликання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке проявилося, зокрема в тому, що суд повинен був повернути заяву про забезпечення позову без розгляду, оскільки заявником недотримано п.2 ч.2 ст.152 КАС України, а натомість таку заяву задовольнив, колегія суддів зазначає, що надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, мало би наслідком порушення права заявника на розгляд даного питання.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що таке процесуальне порушення не потягнуло за собою прийняття неправомірного рішення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року про забезпечення позову у справі № 260/291/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 28.04.2021 року.