Справа № 520/13931/2020
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 р. Справа № 520/13931/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 (суддя Сагайдак В.В., 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6, повний текст складено 20.11.20) по справі № 520/13931/2020

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати Постанову від 14.07.2020 р. про накладенняштрафу, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження № 56298905, стосовно подій, що мали місце 21.06.2020 р.;

- визнати протиправною та скасувати Постанову від 14.07.2020 р. про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження № 56298905, стосовно подій, що мали місце 22.06.2020 р.;

- визнати протиправною та скасувати Постанову від 14.07.2020 р. про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження №56298905, стосовно подій, що мали місце 23.06.2020 р.;

- визнати протиправною та скасувати Постанову від 14.07.2020 р. про накладення штрафу, винесену державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Бакшеєвим С.М. в межах виконавчого провадження № 56298905, стосовно подій, що мали місце 26.06.2020 р.;

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року по справі № 520/13931/2020 позовну заяву залишено без розгляду.

Позивач не погодилася з ухвалою суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послалася на те, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру, керівником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) є ОСОБА_2 , а тимчасово виконуючим обов`язки керівника - Бойченко Вадим Віталійович. Жодних записів щодо повноважень головного державного виконавця Бакшєєва С.М. (особа, яка подала відзив на позовну заяву та надала електронну копію документів) у Єдиному державному реєстрі немає. Вказує, що до відзиву не додано жодного документа і сам відзив не містить посилання на закон, статут, положення, трудовий договір (контракт), які передбачають право означених посадовців представляти інтереси відповідача як суб`єкта владних повноважень та окрему юридичну особу в порядку самопредставництва. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що головний державний виконавець Бакшеєв С.М. має право на здійснення адвокатської діяльності та може діяти на підставі довіреності. В матеріалах справи відсутній документ (наказ), який би встановлював наявність або відсутність обмежень повноважень Глушко А. (особа, що видала довіреність на ім`я Бакшеєва С.М.), Бойченко В.В. як тимчасового керівника (в частині, що стосується видачі довіреностей на право представництва відповідача у суді). На підставі цього вказує, що відзив та додані до нього документи були подані державним виконавцем Бакшеєвим С.М., тобто особою, чиї повноваження на здійснення представництва юридичної особи як у порядку самопредставництва, так і представництва, не підтверджені належним чином, а відзив підписаний особою, яка не мала права його підписувати, а отже, не можуть вважатися поданими відповідачем, та, відповідно, мали бути повернуті судом та не прийматися до уваги при вирішенні питання про поновлення строку на оскарження постанов. Також апелянт вказує, що наявна в матеріалах справи електронна копія виконавчого провадження № 56298905 зроблена і надана невідомо ким та не містить ЕЦП (електронного цифрового підпису), що підтверджується матеріалами справи, отже, ці документи не можуть вважатися належними та допустимими доказами по справі. Апелянт також вказала, що судом першої інстанції не було встановлено дати, коли вона дізналася або мала дізнатися про порушення мого права, а лише вказано про те, що про наявність оскаржуваних постанов позивачу стало відомо наприкінці липня - на початку серпня 2020 року, що не є тотожними поняттями, та не може розцінюватися як її обізнаність про обставини прийняття постанов відповідачем. Зазначила, що 14.07.2020 р. відповідачем було винесено одразу 8 постанов про накладення на мене штрафу на суму 3400, грн. стосовно подій, що мали місце у різні дати: 21.06.20, 22.06.20, 23.06.20, 26.06.20, 02.07.20, 06.07.20, 07.07.20, 11.07.20. Про винесення постанов та про їх зміст позивач не знала і не могла знати з огляду на легітимність своєї поведінки та чинність на той час ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.04.2020 р., якою було скасовано постанову від 03.05.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 56298905, а отже це виконавче провадження мало бути закінчено та виконавчі дії не повинні були вчинятися відповідачем.

Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 р., яка внесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про вступ у справу, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила скаргу задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що про наявність оскаржуваних постанов позивачу стало 31.07.2020 року, тоді як до суду позивач звернулася 13.10.2020 р., тобто з суттєвим порушенням строку звернення до суду, встановленим ст. 287 КАС України.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина першастатті 287 КАС України).

Згідно пункту 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вищевказаної норми слідує, що учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, законодавством регламентовано спеціальний десятиденний строк оскарження до суду рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив, що про існування оскаржуваних постанов позивачу стало відомо 31.07.2020 під час ознайомлення с матеріалами виконавчого провадження № 56298905.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів знаходження оскаржуваних постанов від 14.07.2020 в матеріалах виконавчого провадження № 56298905 у томі 3 на а.с. 223, 228, 233, 238.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ознайомлення 31.07.2020 з матеріалами виконавчого провадження №56298905 підтверджує факт обізнаності ОСОБА_1 з оспорюваними постановами, оскільки позивач посилається на те, що з оскаржуваними у справі постановами не ознайомлювалася, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи, що у матеріалах цієї справи, окрім заяви про ознайомлення 31.07.2020 з матеріалами виконавчого провадження, відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивач повинен був дізнатися 31.07.2020 про існування оскаржуваних постанов державного виконавця від 14.07.2020 і саме з цієї дати необхідно обраховувати строк, встановлений приписами статті 287 КАС України на оскарження цих постанов, на переконання колегії суддів, висновок про наявність підстав про залишення позовної заяви без розгляду є помилковим.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

Отже, законом встановлений порядок, спосіб і строки, протягом яких виконавець зобов`язаний повідомити учасників виконавчого провадження про документи виконавчого провадження.

Так, позивач, як боржник не повинен дізнаватись про існування або можливе існування виконавчих документів, оскільки обов`язок надіслати на адресу боржника документи виконавчого провадження покладено саме на державного виконавця.

Судовим розглядом встановлено, що 07.09.2020 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу їй оскаржуваних постанов і згідно відмітки на цій заяві, ОСОБА_1 отримала копії спірних постанов нарочно лише 24.09.2020 р., що підтверджується відповідним записом на заяві в матеріалах виконавчого провадження і доданою її копією до матеріалів справи. Належних та допустимих доказів вручення їй зазначених постанов до 24.09.2020 р. відповідачем суду не надано.

Між тим, судом першої інстанції не було надано оцінки тій обставині, що позивачем до 24.09.2020 не було отримано копій цих постанов, що об`єктивно перешкоджало праву особі знати про підстави та мотиви накладення штрафів.

Наведене, на думку колегії суддів свідчить про те, що в межах спірних правовідносин, фактичною датою, коли особа дізналася про порушення своїх прав та мала об`єкту можливість знати про підстави та мотиви прийняття спірних постанов про накладення штрафів є 24.09.2020 р. і саме з цього дня слід обчислювати строк у десять робочих днів на їх оскарження.

Оскільки до суду першої інстанції позивач звернулася 08.10.2020 р., про що свідчить поштовий конверт і цей день є останнім (десятим) робочим днем на оскарження цих постанов. Матеріали справи, надані сторонами докази та наведені позивачем доводи з приводу поважності пропуску такого строку, в їх сукупності свідчать про те, що в межах цих правовідносин позивач мала право на поновлення строку звернення до суду, що не було враховано судом першої інстанції при вирішення цього питання.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду внаслідок порушення норм процесуального права, в зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 по справі № 520/13931/2020 скасувати.

Справу №520/13931/2020 направити для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 30.04.21.