Справа № 520/3394/21
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 квітня 2021 року № 520/3394/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Севастьяненко К.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

-визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в нарахуванні, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, починаючи з 19.09.2019 та виходячи з розміру 60 відсотків від суми заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру, яка оформлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №10522-15230/Г-02/8- 2000/20 від 23.12.2020;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за вислугу років та виплачувати її в розмірі, обчисленому відповідно та на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, починаючи з 19.09.2019 та виходячи з розміру 60 відсотків від суми заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії починаючи з 19.09.2019 до дати рішення суду однією сумою;

-стягнути судові витрати з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в нарахуванні, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, починаючи з 19.09.2019 та виходячи з розміру 60 відсотків від суми заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру, яка оформлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №10522-15230/Г-02/8- 2000/20 від 23.12.2020 є протиправною, відтак слід у судовому порядку зобов`язати відповідача вчинити дії щодо перерахунку пенсії.

Ухвалою суду від 10.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вказав, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Позивачем надано відповідь на відзив, згідно змісту якого заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» від 20.09.2019 №4.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 у справі №520/2381/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61002 код ЄДРПОУ-14099344) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №19 управління застосування пенсійною законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.09.2019 №4 щодо відмови в призначенні та виплати з 19.09.2019 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.09.2019 щодо призначення та виплати, пенсії за вислугу років відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, з урахуванням висновків суду.

У решті позову відмовлено.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 апеляційну скаргу відповідача на рішення від 19.03.2020 повернуто скаржнику.

Рішення суду набрало законної сили.

На виконання рішення суду позивачу з 19.09.2019 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у розмірі, обчисленому відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 27.12.2019 року пенсію позивача розраховано в розмірі 60 % від заробітної плати, обчисленої на підставі наданої позивачем довідки №14-179 з додатком.

Разом з цим, з 27.12.2019 відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» здійснено виплату пенсії з обмеженням її максимального розміру.

Не погодившись з вказаним позивач звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 починаючи з 19.09.2019 та виходячи з розміру 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру.

Листом №10522-15230/Г-02/8-2000/20 від 23.12.2020 Головне управління повідомило, що загальний розмір призначеної пенсії становить 22521,94 грн. Однак, оскільки на час звернення за призначенням пенсії позивач працював на посаді, що дає право на її призначення згідно з Законом України «Про прокуратуру», пенсія у період з 19.09.2019 по 26.12.2019 нарахована в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а з 27.12.2019 (з моменту звільнення) відповідно до Закону України «Про прокуратуру» максимальний розмір призначеної пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.

Згідно положень статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено право прокурора на пенсію за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року вислуги років не менше 24 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.

У відповідності до вимог, п.п. 8, 13 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

У абзаці 4 пункті 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» зазначено, що з 01.01.2018 пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, відповідно до пункту 13-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (крім осіб з інвалідністю І та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону У країни «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на умовах законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність» у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ, а також на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону.

Після звільнення з роботи виплата пенсії, призначеної відповідно до зазначених законів, поновлюється.

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_2 виданого 17.08.2016.

Крім того п. 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ передбачено, що обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції України, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

На час звернення за призначенням позивачу пенсії 19.09.2019 року останній проходив військову службу, та приймав участь в операції об`єднаних сил, працював у військовій прокуратурі об`єднаних сил, мав статус учасника бойових дій, а особливий період в країні тривав, призначена йому пенсія повинна виплачуватися з 19.09.2019 року у розмірі, обчисленому відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», а не у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Виходячи з положень п. 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ обмеження щодо виплати пенсії не застосовуються протягом всього періоду дії особливого періоду, а після його завершення виплата пенсій здійснюється згідно із законодавством.

Щодо часу дії особливого періоду Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо поняття «особливий період». Зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №205/1993/17-ц, від 14.02.2018 у справі №131/1449/16-ц, від 21.02.2018 у справі №211/1546/16-ц, зазначено що він діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Відповідно станом на 27.12.2019 року та по теперішній час особливий період в країні не завершено, а отже підстав для застосування обмежень максимального розміру пенсії позивача з 27.12.2019 року по теперішній час не має.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме до завершення особливого періоду.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

У своїх рішеннях Конституційний Суд України вважає, що положення статті 17 Конституції України поширюються і на службу в Збройних Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення. Конституційний Суд України зазначає, що багато таких «пільг», встановлених, серед іншого, Законом України «Про прокуратуру», є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів, (п. З рішення Конституційного Суду України №1-15/2002 від 20.03.2002).

Крім того, у цьому ж рішенні від 20.03.2002 у абзаці 4 пункту 6 вказано: Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

У частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п.4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1- 29/2007).

Водночас в пункті 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

У пункті 4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційним Судом України вказано наступну правову позицію: в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1,3,6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Конституційним Судом України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.05 чітко визначено критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: « звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також, Конституційним Судом України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначено, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права». Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2007 від 18.06.2007 встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8- рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20- рп/2004. Отже, правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації, (абз. 5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Виходячи із викладених норм, а також розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Така ж правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 17.12.2013 (справа № 21- 445а13), від 10.12.2013 (справа № 21-348а13).

Відтак, внаслідок тимчасового обмеження максимального розміру пенсії відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод на соціальний захист, зокрема гарантованого Конституцією права на пенсійне забезпечення при наявності стажу роботи та вислуги років.

Стосовно вимоги позивача здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

У даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійних виплат з 01.01.2018 передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними. Таким чином, на них поширюється режим існуючого майна.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі Суханов та Ільченко проти України зазначив, що за певних обставин законне сподівання на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.

Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відтак розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в нарахуванні, обчисленні та виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, починаючи з 19.09.2019 та виходячи з розміру 60 відсотків від суми заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру, яка оформлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №10522-15230/Г-02/8- 2000/20 від 23.12.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за вислугу років та виплачувати її в розмірі, обчисленому відповідно та на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, починаючи з 19.09.2019 та виходячи з розміру 60 відсотків від суми заробітної плати, без застосування обмежень її максимального розміру до завершення особливого періоду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії починаючи з 19.09.2019 до дати рішення суду однією сумою.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 квітня 2021 року.

Суддя Севастьяненко К.О.