Справа № 640/23097/19
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Київ № 640/23097/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними дій, скасування податкових повідомлень - рішень

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить суд:

- визнати дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо винесення та направлення податкових повідомлень - рішень від 05 листопада 2019 року №0-2655, №0-2655 (674,69 грн) та №0-2655 (398,36 грн) протиправними;

- скасувати винесені Головним управлінням ДПС у м. Києві податкові повідомлення-рішення від 05 листопада 2019 року №0-2655, №0-2655 (674,69 грн) та №0-2655 (398,36 грн).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ним вже сплачену суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік на підставі податкових повідомлень-рішень винесених податковим органом у 2017 році.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями вірно розраховано суму зобов`язання з податку на майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №640/23097/19 визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Васильченко І.П.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року №521 адміністративна справа №640/23097/19 передана на повторний автоматичний розподіл між суддями у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Васильченко І.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №640/23097/19 визначено суддю Окружного адміністративного суду міста Києва Гарника К.Ю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та останньому наданий строк для усунення виявлених судом недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2020 року вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та витребувано від Головного управління ДПС у м. Києві належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень від 05 листопада 2019 року №0-2655, №0-2655 (674,69 грн) та №0-2655 (398,36 грн).

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року та від 05 лютого 2021 року від Головного управління ДПС у м. Києві витребовувались додаткові докази.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2021 року адміністративна справа №640/23097/19 призначена до судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року та від 30 березня 2021 року від Головного управління ДПС в м. Києві та Головного управління ДПС у Київській області витребовувались додаткові докази.

В судове засідання 28 квітня 2021 року сторони не з`явились, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

У відповідності до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням викладеного та зважаючи на неявку сторін належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи, у судовому засіданні 28 квітня 2021 року судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято рішення про розгляд справи у письмовому провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 18 грудня 2008 року по 07 липня 2017 року спільно з матір`ю, ОСОБА_2 , був власником нерухомості в АДРЕСА_2 . Загальна площа нерухомості становила 1050 квадратних метрів.

07 липня 2017 року позивач з матір`ю уклали нотаріально посвідчений договір про розірвання договору дарування житлового будинку, відповідно до якого позивач подарував ОСОБА_3 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку.

У зв`язку з чим, з 07 липня 2017 року позивач набув права власності одноособово на житловий будинок в АДРЕСА_2 . Загальна площа нерухомості становила 1050 квадратних метрів.

В грудні 2017 року позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13, яким позивачу визначено розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 32240,01 грн, яким визначено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за будинок, загальною площею 1050,8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року у справі № 640/189/19 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень позовні вимоги задоволено.

Визнано дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо винесення та направлення податкового повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13 на адресу позивача поза межами строків, визначених підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві 05 листопада 2019 року винесено податкові повідомлення-рішення від 05 листопада 2019 № 0-2655 та № 0-2655 яким позивачу визначено розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік .

Позивач вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб здійснюється таким чином:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Згідно підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Положеннями підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Судом встановлено, що спершу податковим органом, на підставі податкового повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13 визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо об`єкту нерухомого майна - будинку за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею нерухомості становила 1050 квадратних метрів, яке скасовано в судовому порядку у зв`язку із там, що податковим органом розрахунок суми податку здійснено з усієї площі об`єкту нерухомого майна, тоді як станом на 2016 рік позивачу належала Ѕ будинку.

При цьому, вказаним судовим рішенням встановлено обов`язок позивача щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з Ѕ вказаного будинку за 2016 рік.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано позивачем, Головним управлінням ДФС у м. Києві 05 листопада 2019 року винесено податкові повідомлення-рішення від 05 листопада 2019 року № 0-2655 та № 0-2655, якими розрахунок зобов`язання за 2016 здійснено з урахуванням висновків викладених у рішенні суду в адміністративній справі № 640/189/19.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що вказані податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

З приводу доводів позивача щодо погашення ним зобов`язанні яз сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік суд зазначає наступне.

Як вбачається з наданих доказів, зокрема, відповідно до квитанції № 80 від 13 грудня 2017 року позивачем сплачено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 32 240,01грн.

Судом з метою встановлення всіх обставин справи витребувано інтегровану картку платника податку, відповідно до змісту якої у позивача обліковується переплата з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

При цьому, з наданих податковим органом пояснень вбачається, що кошти сплачені позивачем в рахунок зобов`язання із сплати податку не можуть бути зараховані, оскільки податкове повідомлення-рішення від 22 листопада 2017 року №107821-13 скасовано у судовому порядку, а податкове повідомлення-рішення із визначенням розміру зобов`язання з податку за 2016 рік є предметом даного судового розгляду, відповідно є неузгодженим та не може бути відображеним у інтегрованій картці платника податку.

Суд зазначає, що дійсно з урахуванням приписів підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом та відповідно визначаються у податкових повідомленнях-рішеннях.

Відтак, сплачена позивачем сума зобов`язання згідно квитанції № 80 від 13.12.2017 року, за заявою позивача буде зараховано в рахунок погашення зобов`язання встановлено спірним податковим повідомленням-рішенням.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до норм чинного законодавства та скасуванню не підлягають.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник