Справа № 380/2052/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/2052/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Галицької митниці Держмитслужби до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов, -

в с т а н о в и в:

на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Галицької митниці Держмитслужби до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), із вимогами:

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Леськіва Б.Я. про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2021 року ВП №64355873 в частині стягнення з боржника Галицької митниці Держмитслужби виконавчого збору в розмірі 24000,00 грн.;

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Леськіва Б.Я. про стягнення виконавчого збору від 04.02.2021 року ВП №64355873.

Ухвалою судді від 15.02.2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В судовому засіданні, що відбулось 25.02.2021 року, ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати було постановлено замінити відповідача Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Львів) на Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів).

02.03.2021 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи. Представник відповідача вказує, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена на підставі виконавчого листа немайнового характеру, а не виконавчого документу про стягнення коштів, так як з резолютивної частини виконавчого листа вбачається, що боржника зобов`язано вчинити певні дії. Відтак, підсумовує представник відповідача, доводи позивача щодо суми виконавчого збору, яка мала би бути стягнута із Галицької митниці Держмитслужби, як із боржника (10 % від 43869,21 грн.) не можуть братись до уваги, адже рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду є зобов`язального характеру. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судове засідання, що відбулось 29.04.2021 року з`явився представник позивача, який позов підтримав в повному обсязі та просив такий задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Представник позивача не заперечив щодо переходу до письмового провадження в справі для подальшого розгляду та винесення рішення.

Розглянувши позов, відзив на позовну заяву, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року у справі №300/292/20, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2020 року, було зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби повернути ОСОБА_1 кошти в розмірі 43 869,21 гривень, сплачених на підставі повідомлення від 13.01.2020, як відшкодування витрат за зберігання на складі Галицької митниці Держмитслужби транспортного засобу марки Opel, модель Vivaro (номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна 1598 см 3).

На підставі вищевказаних судових рішень, 23.09.2020 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №300/292/20.

04.02.2021 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Леськівим Б.Я. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64355873 від 04.02.2021 року в якій постановлено зобов`язати Галицьку митницю Держмитслужби повернути ОСОБА_1 кошти в розмірі 43 869,21 гривень, сплачених на підставі повідомлення від 13.01.2020, як відшкодування витрат за зберігання на складі Галицької митниці Держмитслужби транспортного засобу марки Opel, модель Vivaro (номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна 1598 см 3) та стягнути з боржника виконавчий збір в сумі 24000 грн.

Одночасно, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Леськівим Б.Я. було винесено постанову від 04.02.2021 року про стягнення виконавчого збору, в якій постановлено стягнути з Галицької митниці Держмитслужби виконавчий збір у розмірі 24000,00 грн.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження №64355873 від 04.02.2021 року в частині стягнення з Галицької митниці Держмитслужби виконавчого збору в сумі 24000,00 грн., та постанову про стягнення виконавчого збору від 04.02.2021 року протиправними і таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із означеним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Позивач вказує, що державним виконавцем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення виконавчого збору було протиправно застосовано ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» замість ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що роз`яснення щодо визначення характеру позовних вимог викладено у постановах Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 та Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5, де, зокрема, зазначено, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

При визначенні характеру адміністративного позову необхідно врахувати, що окремі рішення, прийняті суб`єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для змін майнового стану фізичної чи юридичної особи.

Зокрема, реалізація таких рішень може призводити до зменшення або збільшення майна особи. Відповідно оскарження такого рішення спрямоване на захист порушеного права у публічно-правових відносинах з метою збереження належного особі майна.

За практикою Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, безпідставне стягнення податків і зборів, є майновою.

Суд зазначає, що при визначенні характеру адміністративного позову як майнового слід врахувати, що майновим характером наділене рішення щодо вимоги права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що піддається грошовій оцінці. Об`єктом рішення немайнового характеру навпаки виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Згідно положень ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення є рішенням немайнового характеру, порядок виконання якого встановлений у розділі VIII Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, рішення немайнового характеру не має ціни, тому розмір виконавчого збору визначається у залежності від суб`єкта боржника з урахуванням положень статті ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 26.03.2019 у справі № 820/3356/16, від 17.07.2019 у справі № 803/3906/15 та від 30.10.2018 у справі № 826/4741/17.

Аналізуючи вказані постанови, суд зазначає, що звернення до суду з вимогами, безпосереднім наслідком яких є зміна складу майна позивача, є майновими, а оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, які спонукають до вчинення певних дій, не пов`язаних зі сплатою коштів, є немайновими.

Як встановлено, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року у справі №300/292/20, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2020 року, було зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби повернути ОСОБА_1 кошти в розмірі 43 869,21 гривень, сплачених на підставі повідомлення від 13.01.2020, як відшкодування витрат за зберігання на складі Галицької митниці Держмитслужби транспортного засобу марки Opel, модель Vivaro (номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна 1598 см 3).

Таким чином, суд задовольнив позовну вимогу, наслідком якої є зміна складу майна позивача, а, отже, така вимога є майновою.

Відтак, державний виконавець при визначені розміру виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження та в постанові про стягнення виконавчого збору повинен був застосувати ч.2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує обчислення суму виконавчого збору за примусове виконання рішення майнового характеру, та стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а саме 4386,92 грн.

Водночас, державний виконавець при визначені розміру виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження та в постанові про стягнення виконавчого збору помилково застосував ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої обчислив суму виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, що становить 24000,00 грн.

Таке помилкове застосування вказаної норми призвело до обрахунку суми виконавчого збору у розмірі значно більшому, ніж належить.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо помилкового застосування державним виконавцем при обчисленні суми виконавчого збору ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», замість ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що помилкове застосування державним виконавцем при обрахунку суми виконавчого збору ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» замість ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на невідповідність оскаржуваних постанов критеріям, встановленим у ч.2 ст. 2 КАС України, а відтак, вказує на їх протиправність, постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2021 ВП №64355873 в частині стягнення з боржника Галицької митниці Держмитслужби виконавчого збору в розмірі 24000,00 грн., постанови про стягнення виконавчого збору від 04.02.2021 ВП №64355873 в розмірі 24000,00 грн. в цілому.

З огляду на викладене, оскаржувані постанови підлягають скасуванню, а позовні вимоги у даній справі задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З огляду на наведене, оскільки позивачем не надано суду доказів понесення інших судових витрат, ніж сплата судового збору, підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 287, 294, 295 п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов Галицької митниці Держмитслужби до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконання відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Леськіва Богдана Ярославовича про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2021 року ВП №64355873 в частині стягнення з боржника Галицької митниці Держмитслужби виконавчого збору в розмірі 24000,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконання відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Леськіва Богдана Ярославовича про стягнення виконавчого збору від 04.02.2021 року ВП №64355873.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його складання.

Суддя Сасевич О.М.