Справа № 460/7402/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/7402/20 пров. № А/857/4073/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у справі № 460/7402/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Дудар О.М.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 15 грудня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі Управління, відповідач), в якому просила визнати протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 18 серпня 2020 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 18.08.2020 вона звернулась до відповідача із заявою, в якій просила призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 18 серпня 2020 року, однак, листом відповідача від 31.08.2020 №1700-0702-8/25822 у задоволенні вказаної заяви було відмовлено з огляду на те, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення становить 1 рік 03 місяці 26 днів. Позивач вважає, що відповідачем протиправно не прийнято до уваги рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 24.02.1995 року у справі № 2-34, яким встановлено факт проживання позивача в с. Морочно Зарічненського району Рівненської області. З огляду на викладене позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у справі № 460/7402/20 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивач, яка просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначила, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що основною умовою, котра визначає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є факт постійного проживання або постійної роботи у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 року. Однак, наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відтак, позивач стверджує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 15.08.1995 (а.с.7).

Як підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , вона з 19.05.1986 по 04.09.1991 працювала у Пінській фабриці художніх виробів.

Як підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , вона з 05.03.1991 по 05.03.2001 працювала в Зарічненському «Райагротехсервісі».

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 24.02.1995 року у справі № 2-34, встановлено факт проживання ОСОБА_1 в с. Морочно Зарічненського району Рівненської області з 06.11.1987 по 21.06.1991 (по день прописки в с. Морочно).

Згідно з довідкою Морочненської сільської ради Зарічненського району Рівненської області від 15.09.2020 №2088, позивач постійно проживає та зареєстрована в селі Морочне Зарічненського району Рівненської області, яке відноситься до третьої радіаційно-забрудненої зони, з 06.11.1987 по теперішній час.

18.08.2020 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою, в якій просила призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом №1700-0702-8/25822 від 31.08.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило ОСОБА_1 про те, що їй відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки з 26.04.1986 період її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 1 рік 3 місяці 26 днів.

Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернулась з цим позовом до суду, в якому просить визнати таку відмову протиправною та зобов`язати відповідача призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що відсутня основна умова, що визначає право ОСОБА_1 на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - факт постійного проживання або постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії до 31.07.1986. Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність спірного рішення відповідача.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком та зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР» Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», с. Морочне Зарічненського району Рівненської області віднесене до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

Згідно із вимогами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 4 частини другої статті 55 зазначеного Закону встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Як підтверджується матеріалами справи, станом на 31 липня 1986 року позивач в зоні посиленого радіологічного контролю не проживала та не працювала, а тому не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за таких обставин у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку на 1 рік за 2 роки проживання, але не більше 6 років.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.01.2020 у справі №572/245/17.

Судом встановлено, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що дає право на зменшення пенсійного віку, станом на 01.01.1993 становить 1886 днів (більше 5 років).

Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Станом на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (18.08.2020) позивач досягла 53 річного віку, однак, максимальне зниження пенсійного віку для ОСОБА_1 відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 6 років за умови проживання протягом 12 років у зоні гарантованого добровільного відселення.

Враховуючи наведене, станом на момент звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та станом на момент прийняття відповідачем рішення про відмову у задоволенні такої заяви, позивач права на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не набула.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону, відтак, такі врахуванню судом не підлягають.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене позивачем рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, за результатами всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому немає підстав для його скасування.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у справі № 460/7402/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року