Справа № 600/246/21-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/246/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання протиправними та скасування наказів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просив, з урахування уточненої заяви:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області № 24-3263/14-20-СГ від 13.11.2020 року та наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області № 24-2721/14-20-СГ від 25.09.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області затвердити погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення з подальшою передачею у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0151 площею 0,4000 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Новоселицької міської ради за межами с.Динівці, Новоселицької ОТГ Чернівецької області;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваними наказами йому відмовлено у затвердженні проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність, з підстав невідповідності положенням статті 198 Земельного кодексу України та частини 14 статті 123 Земельного кодексу України.

На думку позивача, оскаржувані накази є протиправними та таким, що підлягають скасуванню виходячи з наступного.

Зокрема, позивач звертає увагу суду на те, що на виконання рішення суду наказом відповідача від 10.03.2020 року позивачеві надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території с.Динівці, Новоселицького району, Чернівецької області, орієнтований розмір земельної ділянки 0,40 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На підставі даного наказу розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В подальшому, готовий проект землеустрою було подано на погодження експерту державної експертизи, висновком якого підтверджено відповідність проекту землеустрою земельному законодавству та прийнятим нормативно - правовим актам.

Відтак вважає, що виконав всі передбачені законодавством вимоги та пройшов всі етапи, які передували затвердженню документації відповідачем, тому відмови у затвердженні проекту землеустрою є протиправними.

Окрім іншого вважає, що ефективним засобом правового захисту, в даному випадку буде зобов`язання відповідача затвердити погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача для ведення особистого селянського господарства.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, який викладений у формі заперечення в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Вважає, що в оскаржуваних наказах чітко зазначено підставу прийняття відмови, зокрема, невідповідність положень частини 14 статті 123 Земельного кодексу України. Наголошував на тому, що зазначеною нормою законодавець визначив, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Крім того зазначив, що надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування, оскільки, дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Заперечив також щодо вимог зобов`язального характеру зазначивши при цьому, що дії посадових осіб відповідача є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1.Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

2. 25.01.2021 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви, про забезпечення адміністративного позову.

3. 16.03.2021 року представником відповідача подано до суду заяву, з проханням врахувати вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 року № 1113.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.12.2019 року №824/1278/19-а, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано відмову, оформлену листом від 03 травня 2019 року №О-665/0-646/0/16-9, Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка розташована у межах сільської ради с. Динівці, Новоселицького району, Чернівецької області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,40 га, яка розташована на території с. Динівці, Новоселицького району, Чернівецької області. (а.с. 12-15)

2. Згідно наказу Головного Управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 10.03.2020 року № 24-972/14-20-СГ, ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Диновецької сільської ради, Новоселицького району Чернівецької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,40 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.(а.с.5)

3. Судом також досліджено висновок експерта від 17.08.2020 року № 18644/82-20 ГУ Держгеокастру у Одеській області, який долучено позивачем до позову, та який складається з 10-ти пунктів, з відомостями про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. (а.с.22)

4. Судом також досліджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (01.03), на території Диновецької селищної ради, Новоселицького району Чернівецької області із додатками. (а.с.8-22)

4. 25.09.2020 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області № 24-2721/14-20-СГ відмовлено гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Диновецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 0,4000 га кадастровий номер :02:003:0151, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність з таких підстав: невідповідність положенням статті 198 Земельного кодексу України. (а.с. 7)

5. 13.11.2020 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області № 24-3263/14-20-СГ повторно відмовлено гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Диновецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, розмір земельної ділянки 0,4000 га кадастровий номер :02:003:0151, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність з таких підстав: невідповідність положенням частини 14 статті 123 Земельного кодексу України. (а.с.6)

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

2. Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту б частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

При цьому, з огляду на зміст пп.в частини 3 статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі пункту б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

3. Відповідно до частини 2 статті 50 Закону України Про землеустрій від 22.05.2003 р. №858-IV проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Частиною 8 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з частиною1 статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

З огляду на частину 9 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

4. Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено підстави за яких може бути відмовлено в погодженні і затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, натомість погоджений проект підлягає безумовному затвердженню у двотижневий строк з дня його отримання, оскільки підставою для відмови в затвердженні проекту землеустрою може бути лише не погодження проекту землеустрою у порядку встановленому статті 186-1 Земельного кодексу України та відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду зазначеною у постанові від 06.03.2019 р. у справі №1640/2594/18 (провадження №К/9901/67463/18), що в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України суд застосовує до спірних правовідносин.

5. Як встановлено судом, у поданому позивачем на затвердження до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі останньому для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель, що перебувають у державній власності Диновецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області погоджений експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Одеській області - висновок про розгляд документації із землеустрою від 17.08.2020 р. №18644/82-20 (а.с.22).

При цьому суд наголошує, що перевірка відповідності проекту землеустрою вимогам чинного законодавства здійснюється саме на стадії погодження проекту землеустрою, а не на стадії його затвердження.

Приймаючи спірне рішення від 25.09.2020 року відповідач як підставу його прийняття зазначив невідповідність положень статті 198 ЗК України.

В свою чергу, вимоги ж статті 198 ЗК України стосуються кадастрових зйомок, а саме - комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, що включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

З встановлених обставин справи вбачається, що відповідач приймаючи спірне рішення не визначив, в чому ж полягає невідповідність кадастрової зйомки по проекту землеустрою позивача, та яка гіпотеза вказаної статті не дотримана під час проведення визначеного комплексу робіт при виготовленні проекту землеустрою. Крім того, суд наголошує на тому, що подаючи відзив на адміністративний позов, відповідачем жодним чином не обґрунтовано та не наведено конкретних причин, з посиланням на відповідні докази, підстави такої відмови позивачеві, а лише перелічено норми Земельного Кодексу України.

Отже, у відповідача на час прийняття спірного наказу від 25.09.2020 року № 24-2721/14-20-СГ були відсутні підстави для відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі позивачеві для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель, що перебувають у державній власності Диновецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області.

Відтак, оскаржуваний наказ про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки не містить жодної законодавчо встановленої підстави для відмови в затвердженні проекту землеустрою.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що спірний наказ винесено необґрунтовано, а тому він підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки підстава, яка визначена в спірному наказі невідповідність положень статті 198 ЗК України, не узгоджується з встановленими обставинами справи.

6. Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині оскарження наказу відповідача № 24-3263/14-20-СГ від 13.11.2020 року, суд зазначає наступне.

Зі змісту наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області № 24-3263/14-20-СГ від 13.11.2020 року встановлено, що позивачеві відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність бажаної земельної ділянки, з підстав невідповідності проекту вимогам ч. 14 ст. 123 ЗК України.

Згідно до частини 14 статті 123 ЗК України (станом на час виникнення спірних правовідносин) підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Водночас суд зауважує, що відповідачем не надано конкретизованих доводів щодо наявності певних недоліків землевпорядної документації позивача та не вмотивовано в чому полягає невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Дослідженням оскаржуваного наказу також встановлено, що відповідач у висновку не конкретизував, які саме недоліки необхідно було позивачеві усунути для погодження проекту землеустрою та не вказав розумний строк для усунення таких недоліків, також відповідних обґрунтувань не наводилось в ході розгляду справи.

7. Окрім того, під час розгляду справи представником відповідача (в окремій заяві) наводились аргументи з приводу того, що з метою забезпечення виконання Указу Президента України від 15.10.2020 року № 449 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 16.11.2020 року № 1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин".

Частиною 4 статті 1 зазначеної вище Постанови визначено, що Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити: передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15 грудня 2020 р. документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.

Відтак, на думку останнього зазначена вище постанова Кабінету Міністрів України, підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд відхиляє наведені вище аргументи відповідача з даного приводу, оскільки як встановлено обставинами справи, позивач звернувся до відповідача із клопотанням про затвердження проектної документації до 15 грудня 2020 року, за результатами чого Головним управлінням Держгеокадастру України в Чернівецькій області 25.09.2020 року та 13.11.2020 року прийнято оскаржувані накази, про відмову у затвердженні такого проекту землеустрою. Зазначені обставини власне і не заперечувалися учасниками справи в ході розгляду справи.

8. Підсумовуючи викладене, відмова Головного управління Держгеокадастру у прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою та передачі спірної земельної ділянки у власність є безпідставною та такою, що не ґрунтується на приписах закону.

9. Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Звертаючись до суду, позивачем надано достатній обсяг доказів, які вказують на правомірну поведінку і дії останнього, що в свою чергу відповідачем не спростовано.

За частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази в призмі норм національного законодавства, суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачеві у затвердженні проекту землеустрою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України Про землеустрій, без дотримання вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання оскаржуваних наказів протиправними.

10. З приводу позовних вимог про зобов`язання затвердити погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд зазначає наступне.

Обираючи спосіб захисту порушеного права суд враховує, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

У даній справі повноваження відповідача щодо затвердження або відмови у затвердженні проекту землеустрою визначені статтею 118 Земельного кодексу України.

Умови за яких повноважний орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, то такий орган зобов`язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою. Тобто ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у повноважного органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Таким чином, повноваження щодо затвердження або відмови у затвердженні проекту землеустрою за своєю правовою природою не є дискреційними.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.12.2019 р. у справі №823/59/17 (провадження №К/9901/32364/18).

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що у відповідача не було правових підстав для відмови позивачеві у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства, відтак належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача затвердити відповідний проект землеустрою.

11. Отже суд погоджується з обґрунтуваннями позивача, оскільки такі обґрунтування є беззаперечними і такими, що доведені в ході судового розгляду справи.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази і довести певні обставини, які свідчать про правомірність його дій/бездіяльності, законність прийнятих рішень. Однак, відповідач у згаданих правовідносинах, жодним доказом або ж нормою законодавства не спростував доводів позивача.

Беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати судовий збір в сумі 908,00грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, про визнання протиправним та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області № 24-3263/14-20-СГ від 13.11.2020 року та наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області № 24-2721/14-20-СГ від 25.09.2020 року.

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області затвердити погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення з подальшою передачею у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0151 площею 0,4000 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Новоселицької міської ради за межами с.Динівці, Новоселицької ОТГ Чернівецької області (с. Динівці, Диновецька сільська рада, Новоселицького району, Чернівецької області).

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (с.Динівці, Новоселицький район, Чернівецька область, 60331, код РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 194-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя О.В. Боднарюк