Справа № 640/26227/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2021 року 10:49 № 640/26227/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., за участю секретаря судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Фінанс» (03150, м.Київ,

вул.Червонормійська, 129, літ.А, н/п 1-6)

до Головного управління ДПС у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка,

33/19),

Державної податкової служби України (04053, м.Київ, Львівська площа, 8),

Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві

(01601, м.Київ, вул.Терещенківська, 11-А)

про стягнення пені,-

за участю:

представника позивача - Дутковського Б.В.,

представника відповідача-1 - Скларова О.Г.,

представника відповідача-2 - не прибув,

представника відповідача-3 - Наєва Д.С.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліос Фінанс» (надалі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі по тексту також - відповідач-1), Державної податкової служби України (надалі по тексту - відповідач-2), Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві (надалі по тексту - відповідач-3), у якому просить суд: стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Фінанс» пеню в розмірі 9 812 547,78 грн. нараховану на суму заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за період з 10 червня 2015 року по 07 жовтня 2020 рік.

Позивач також просив встановити Головному управлінню Державної казначейської служби України у місті Києві місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили, для подання до Окружного адміністративного суду міста Києва звіту про виконання судового рішення.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що податковим органом висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету позивачу мав бути поданий до органу казначейства до 02 червня 2015 року, а сума бюджетного відшкодування у розмірі 5 109 827 грн. мала бути перерахована Головним управлінням ДКС України у місті Києві на поточний банківський рахунок позивача не пізніше 09 червня 2015 року.

Також представник позивача зазначив, що у судовому порядку відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року в справі №826/13238/16 зобов`язано ДФС подати до ДКС України узагальнену інформацію про обсяги суми бюджетного відшкодування ПДВ, визначену в т.ч. у висновку про суми відшкодування ПДВ на користь позивача.

При цьому, представник податкового органу повідомив позивача про законодавчу невизначеність порядку ведення та механізму відшкодування сум ПДВ, внесених до Тимчасового реєстру та структуру такого реєстру, у зв`язку з чим в судовому порядку змінено порядок та спосіб виконання судового рішення у справі №826/13238/16.

Однак, внаслідок допущеної бездіяльності щодо своєчасного повернення бюджетного відшкодування, наявні підстави для нарахування та сплати Товариству пені, розрахунок якої здійснюється відповідно до вимог пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача адміністративний позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник Державної податкової служби України зазначив, що листом Державної казначейської служби України від 06 квітня 2017 року №12-08/343/6638 Товариству з обмеженою відповідальністю «Геліос Фінанс» надано інформацію щодо тимчасового призупинення операцій з бюджетного відшкодування ПДВ на підставі листа СБУ.

Представник відповідача-2 також стверджував, що пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість. При цьому, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Додатково представник відповідача-2 вказував, що стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, тобто не пізніше 1095 днів, що настає за днем отримання права на таке відшкодування.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Геліос Фінанс» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року № від 07квітня 2015 року із заявою про відшкодування з Державного бюджету суми в розмірі 5 109 827 гри на розрахунковий рахунок платника в установі банку.

У травні 2015 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника в установі банку за лютий 2015 року, за результатами якої складено довідку від 27 травня 2015 року №37/26-55-28-02/38348793 про відсутність порушень при відображенні платником податків у декларації за лютий 2015 року суми залишку від`ємного значення у розмірі 5 109 827 грн.

Як вбачається з вищевказаної довідки про результати перевірки, остання була закінчена 26 травня 2015 року.

Однак, у зв`язку бездіяльністю Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві щодо несвоєчасного подання висновку про суми відшкодування ПДВ до Головного управління ДКС України у місті Києві та протиправною бездіяльністю Державної фіскальної служби України щодо неподання до Державної казначейської служби України узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування ПДВ, визначених у висновку про суми відшкодування ПДВ на користь ТОВ «Геліос Фінанс», товариство звернулось до суду з позовом.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю, постановлено:

- визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві щодо неподання повторно до Головного управління Державної казначейської служби Україні у м. Києві висновку про суми відшкодування податку на додану вартість на користь ТОВ "Геліос Фінанс".

- зобов`язати Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок про суми відшкодування податку на додану вартість на користь ТОВ "Геліос Фінанс";

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо неподання до Державної казначейської служби України узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновку про суми відшкодування податку на додану вартість на користь ТОВ "Геліос Фінанс";

- зобов`язати Державну фіскальну службу України подати до Державної казначейської служби України узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначену, в тому числі, у висновку про суми відшкодування податку на додану вартість на користь ТОВ "Геліос Фінанс".

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року в частині задоволення позовних вимог до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві скасовано, в цій частині прийнято нову постанову, якою позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос Фінанс" залишено без задоволення, а в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року залишити без змін.

12 жовтня 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист №826/13238/16 щодо зобов`язання Державної фіскальної служби України подати до Державної казначейської служби України узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначену в тому числі, у висновку про суми відшкодування податку на додану вартість на корить Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос Фінанс".

У зв`язку з тим, що вказана частина судового рішення станом на 2020 рік не виконана, представник позивача звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення, у якому просить: стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос Фінанс" заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість у розмірі 5 109 827,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року змінено спосіб і порядок виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року у справі №826/13238/16 в частині зобов`язання Державної фіскальної служби України подати до Державної казначейської служби України узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначену, в тому числі, у висновку про суми відшкодування податку на додану вартість на користь ТОВ "Геліос Фінанс", на стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Геліос Фінанс" заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року у розмірі 5 109 827,00 грн.

Як повідомив позивач, на виконання вказаної ухвали суду лише 07 жовтня 2020 року сума бюджетного відшкодування у розмірі 5 109 827 грн. надійшла на поточний рахунок ТОВ "Геліос Фінанс" № НОМЕР_1 в АТ «УКРСИББАНК», що підтверджується відповідною випискою з рахунку позивача.

Несвоєчасність повернення позивачу суми бюджетного відшкодування зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Положеннями п. 200.23. ст. 200 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України слідує, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи відповідний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку з урахуванням положень п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України нараховується пеня.

Тобто нормами Податкового кодексу України встановлено відповідальність держави в особі контролюючого органу за несвоєчасність відшкодування сум податку.

При цьому, наведені норми встановлюють обов`язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена в строк, визначений в ст. 200 Податкового кодексу України, безвідносно до причин нездійснення такого відшкодування.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 19 листопада 2019 року в справі №808/887/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30 травня 2019 року у справі №803/655/17 зазначав, що норми пункту 200.23 статті 200 ПК України встановлюють обов`язкове нарахування пені на суму бюджетної заборгованості, яка не виплачена у строк, визначений в статті 200 Податкового кодексу України, безвідносно до того, чи така бюджетна заборгованість була виплачена, чи ні. При цьому, непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість у визначений законодавцем строк є підставою для виникнення у платника податку права вимоги щодо виплати пені за прострочення бюджетного відшкодування.

Суд враховує, що сума бюджетного відшкодування у розмірі 5 109 827 грн, заявлена позивачем з податковою декларацію з ПДВ за лютий 2015 року № від 07 квітня 2015 року набула статусу узгодженої на момент закінчення перевірки, а саме 26 травня 2015 року, результати якої оформлені довідкою Державної податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 27 травня 2015 року №37/26-55-28-02/38348793 про відсутність порушень при відображенні платником податків у декларації за лютий 2015 року суми залишку від`ємного значення у розмірі 5 109 827 грн.

Водночас, вищезазначена сума бюджетного відшкодування не була повернута позивачу у строки, що були визначені п.200.12 та п.200.13 ст.200 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин щодо відшкодування ПДВ), а саме - до 09 червня 2015 року, відтак починаючи з 10 червня 2015 року сума бюджетного відшкодування у розмірі 5 109 827 грн в результаті невчинення компетентними органами належних дій набула статусу бюджетної заборгованості.

Позивачем надано розрахунок пені згідно вимог пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, який відповідачами не спростовано та який здійснено наступним чином: датою виникнення заборгованості є 10 червня 2015 року , розмір облікової ставки НБУ на 10 червня 2015 року становить 30 % (що підтверджується інформацією із офіційного сайту НБУ), кількість днів прострочення - 1 947 днів (станом на 07 жовтня 2020 року, тобто день повернення суми бюджетного відшкодування), 120 % облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені = 36 % (30 % * 120 %); сума до відшкодування - 5 109 827, 00 грн.

Отже, розмір пені становить 9 812 547,78 грн (5 109 827 грн (сума бюджетної заборгованості)* 36 (120 % облікової ставки НБУ) / 100 % / 365 (кількість днів у календарному році) * 1 947 (кількість днів затримки).

Суд враховує, що несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування ПДВ порушує право позивача, зокрема, на законне сподівання мати можливість користуватися своєю власністю, а саме: своєчасно і в повному обсязі і в порядку, визначеному законом, отримати це відшкодування із бюджету при відсутності з його боку порушень закону.

Відповідно до ч.І ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11.09.1997 (далі - Конвенція), кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 26.06.2014 у справі "Суханов та Ільченко проти України"(заяви № 68385/10 та 71378/10) звернув увагу, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

У рішенні від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України" (заява № 803/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що платник податку мав достатньо підстав сподіватись на відшкодування ПДВ, який він сплатив під час здійснення своєї господарської діяльності, так само як і на компенсацію за затримку його виплати. Зокрема, судом було встановлено, що відшкодування ПДВ заявникові систематично затримувалось. Такі затримки були спричинені ситуацією, в якій державні органи, не заперечуючи суми відшкодування ПДВ на користь заявника, втім не надавали підтвердження цих сум. Такі дії завадили заявникові повернути заявлені суми вчасно та створили ситуацію постійної невизначеності. Окрім того, заявник був вимушений постійно звертатись до суду з ідентичними скаргами. Втім, як зазначено судом, використання заявником цього засобу не завадило органам податкової служби продовжити практику затримки виплати відшкодування ПДВ навіть після того, як рішення суду були винесені на користь заявника. Систематичний характер таких дій з боку державних органів призвів до надмірного тягаря, покладеного таким чином на заявника. У зв`язку з чим, суд констатував: "втручання у право власності заявника було непропорційним. Фактично постійні затримки відшкодування і компенсації у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника, порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном. На думку Суду, заявник перебував і продовжує перебувати під надмірним для нього тягарем. Відповідно у справі було і продовжується порушення статті 1 Першого протоколу".

Отже враховуючи те, що податкове законодавство передбачає право Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Фінанс» на отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету пені в розмірі 9 812 547,78 грн, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд погоджується з тим, що порушення прав позивача на своєчасне отримання бюджетного відшкодування обумовлене бездіяльністю відповідачів щодо виконання покладених на них функцій.

Таким чином, з урахуванням викладеного в сукупності та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача та про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Керуючись статтями 47, 72 - 78, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Фінанс» задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Фінанс» (місцезнаходження: вул. Червоноармійська, 129, літера А, нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №90), м. Київ, 03150, ідентифікаційний код юридичної особи 38348793) пеню в розмірі 9 812 547,78 грн. (дев`ять мільйонів вісімсот дванадцять тисяч п`ятсот сорок сім) гривень 78 копійок, нараховану на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за період з 10 червня 2015 року по 07 жовтня 2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук