Справа № 521/4604/21
Суддя: Бобуйок І. А.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/4604/21
Провадження №2-а/521/67/21
31 березня 2021 року на адресу Малиновського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до інспектора лейтенанта Управління патрульної поліції в Одеській області поліції Шебалдіна Василя Андрійовича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Під час розгляду справи, судом було виявлено ознаки порушення закону, які полягали у неналежній організації дорожнього руху, що спричинили створення аварійної обстановки, тобто адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 3 ст. 140 КУпАП.
Відповідно до частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Відповідно до частини 4 статті 249 КАС України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
Диспозиція ч. 3 ст. 140 КУпАП містить наступні кваліфікуючи ознаки: порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.
Під час розгляду справи, судом було встановлено наступну організацію дорожнього руху на перехресті вулиці Василя Стуса та вулиці Мельницька з виїздом Іванівський шляхопровід у м. Одесі.
Дорожні знаки, які висять над приїжджою частиною, а саме: що знак 5.16 "Напрямки руху по смугах", знак 3.15 "Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 5 т, заборонено" з табличкою, згідно Таблиці 8.2 - Висота підвішування контактного проводу, ДБН В.2.3-18-2007 «Споруди транспорту трамвайні та тролейбусні лінії Загальні вимоги до проектування»: висота підвішування контактних проводів (у даному випадку тролейбусна лінія) над рівнем головок рейок чи дорожнього покриття, повинна бути не менш 5,8 метрів. Проте, судом на підставі матеріалів справи встановлено, що низ знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах" знаходиться рівні висоти підвішування контактних проводів тролейбуса, тобто не нижче 5.8 метра.
Згідно рисунка 8 Державні стандарти України 4100-2002 зображено розміри знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах", згідно якого найменша висота знаку 0,7 метри. Тобто якщо скласти мінімальну висоту підвішування контактних проводів - 5.8 метра, та висоту знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах", то ми отримуємо: 5.8+0.7=6.5 метра - мінімальна висота верхньої частини знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах", який встановлено над дорогою за адресом Василя Стуса.
Згідно п. 8.2 2 Правил дорожнього руху, від 10 жовтня 2001 р. N1306, дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище ніж 6 метрів над рівнем проїзної частини.
Отже, знак 5.16 "Напрямки руху по смугах", верхній край якого знаходиться вище, як мінімум на 0,5 перевищує, дозволених 6 метрів, також, встановлено з порушенням діючих норм та правил.
Згідно п. 10.5 Правила дорожнього руху від 10 жовтня 2001 р. № 1306, поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч.
Судом під час розгляду справи було встановлено, що за даної дорожньої обстановки, таке розміщення дорожніх знаків, які регулюють дорожній рух, бетонної споруди на заокругленні перехрестя, яку майже не видно на відстані 100 м за напрямком руху, водії не можуть рухатися ближче до правого краю без порушення знаку 3.21. «В`їзд заборонено», та знаку 1.4.2 "Напрямок повороту" (рух ліворуч). Отже, судом встановлено, за даної дорожньої обстановки, що водій має повертати направо, щоб повернути на Іванівський шляхопровід, та не закінчивши правий поворот, потрібно різко повернути на ліво, тим самим порушити п.10.5 ПДР.
Судом встановлено, що перед виїздом на вулицю Мельницька в одному поперечному перетині дороги встановлено 4 знаки, а саме: на стовпі справа знак 1.37 "Дорожні роботи", знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості»; над проїзної частини: знак 5.16 "Напрямки руху по смугах", знак 3.15 "Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 5 т, заборонено" з табличкою.
Тобто в даному місці, в одному поперечному перетині дороги, знаходяться 4 знаки: два на стовпі, а два висять на проводі який кінцем чіпляється до того самого стовпа.
Згідно п. 10.2.2 Державних стандартів України 4100-2002, в одному поперечному перетині дороги допускається встановлювати не більше як три знаки, без урахування дублюючих знаків і табличок до дорожніх знаків.
З матеріалів справи судом було встановлено, що правого ряду з вулиці Василя Стуса, зі сторони вул. Дальницька, неможливо повернути направо, в зв`язку з тим, там стоїть споруда, яка не дозволяє рухатися на право, а тому проїзд даного перехрестя неможливий без порушення ПДР. Окрім того, знаки які встановлені на стовпі справа не дублюються над проїжджою частиною. Викладені вище обставини справи, також підтверджуються схемою організації дорожнього руху по Іванівському шляхопроводу №71/21, підстава п. 2 Доручення заступника міського голови Жемана Д.О., (дані під час наради 23.02.2021 року), затвердженого Департаментом транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради.
Згідно з ст. 6 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, зокрема, виконання вимог законодавства та рішень органів виконавчої влади про дорожній рух і його безпеку; організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами..
Органи, визначені частиною першою цієї статті, мають право розглядати і вирішувати інші питання, які відповідно до чинного законодавства належать до їх відання.
Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема: участь у розробці положень про спеціальні структури управління дорожнім рухом; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.
Згідно ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.
Водночас, відповідно до статті 17 Закону України «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування здійснюють управління функціонування та розвитку вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, у віданні яких вони знаходяться.
Організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, - органами місцевого самоврядування; на інших автомобільних дорогах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами; на залізничних переїздах - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки на залізничному транспорті.
Відповідно до Положення «Про департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради», що затверджений рішенням Одеської міської ради № 4189-VII від 30.01.2019р., основними завданнями Департаменту з питань організації заходів із безпеки дорожнього руху на території м. Одеси є: видача технічних завдань на розробку схем організації дорожнього руху та встановлення технічних засобів організації дорожнього руху, погодження схем організації дорожнього руху; координація роботи підприємств та організацій, що здійснюють заходи щодо організації дорожнього руху; здійснення контролю за обладнанням доріг та вулиць технічними засобами регулювання дорожнього руху; здійснення контролю за впровадженням на аварійно- небезпечних ділянках та місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод відповідних заходів з удосконалення організації дорожнього руху.
Згідно статуту Комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ», затвердженого рішенням Одеської міської ради № 172-VIII від 17.03.2021 р., установа створена з метою забезпечення для учасників дорожнього руху на вулично-дорожній мережі міста Одеси безпечних умов шляхом вжиття заходів з організації дорожнього руху, систематичного впровадження й експлуатації технічних засобів регулювання дорожнього руху відповідно до чинного законодавства України. Завдання Установи є, зокрема, розробка схем організації дорожнього руху на території міста та надання їх на погодження до Департаменту та відповідного підрозділу Національної поліції України; встановлення, монтаж / демонтаж, заміна, ремонт / будівництво, утримання та експлуатація технічних засобів регулювання дорожнього руху (світлофори, дорожні знаки, інформаційні табло, сигнальні стовпчики, транспортні та пішохідні огородження різних типів, різноманітне світлофорне обладнання, острівець безпеки тощо виконання комплексу робіт із забезпечення керування та контролю технічних засобів регулювання дорожнього руху за допомогою автоматизованих систем керування дорожнім рухом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне довести до відома Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Управлінню патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції та Комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» про виявлені судом порушення закону, які полягали у неналежній організації дорожнього руху, що спричинили створення аварійної обстановки.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначений спеціально-дозвільний принцип діяльності органів державної влади покликаний забезпечити ефективне та прогнозоване функціонування всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, оскільки зобов`язує їх діяти виключно у визначених Конституцією та законами України межах і лише у закріплений ними спосіб.
Практичне застосування вказаного принципу є необхідною передумовою забезпечення прав і свобод людини і громадянина, оскільки пов`язує державу та її органи правом, зобов`язуючи їх діяти у правових межах, у правових формах та правовими способами.
Разом з тим суд зазначає, що держава має дотримуватися мінімальних гарантій, спрямованих на забезпечення справедливого балансу між інтересами особи та інтересами суспільства, відповідно до статті 50 Конституції України.
У рішенні від 24.06.2003 по справі "Stretch v. the United Kingdom" ЄСПЛ зазначив, що згідно з усталеною практикою органів Конвенції, поняття «майно» (possessions) може означати «існуюче майно» ( existing possessions) або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (див., зокрема, згадане вище рішення у справі «Компанія "Пайн Веллі Девелопментс" та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments and Others v. Ireland), п. 51; рішення у справі «"Прессос Компанія Нав`єра" та інші проти Бельгії» (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium) від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 21, п. 31).
При здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу, включно з її другою частиною. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.
У своєму рішенні від 13 червня 1979 року у справі Маркса Суд охарактеризував мету статті 1 Протоколу № 1 таким чином: "Визнаючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 Протоколу № 1, по суті, гарантує право власності.».
Відповідно до встановленого прецедентного права Суду втручання у "володіння" має підтримувати "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображено у структурі статті 1 в цілому, включаючи другий пункт. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більш того, в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики національні органи користуються певною свободою самостійного оцінювання під час імплементації законів, що регулюють власність та договірні відносини (див. mutatis mutandis, AGOSI v. The United Kingdom, рішення від 24 жовтня 1986 року, серія А, N 108, п. 52) - п. 28 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року.
В рішенні «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 249 КАС України, з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.
На підставі наведеного та керуючись статтями 241, 243, 248, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Направити окрему ухвалу для прийняття рішення щодо належної та ефективної організації дорожнього руху на перехресті вулиці Василя Стуса та вулиці Мельницька з виїздом Іванівський шляхопровід у м. Одесі до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (місцезнаходження: Розкидайлівська вулиця, 67А, Одеса), Управліннч патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вулиця Академіка Корольова, 5, Одеса), Комунальної установи «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ» (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Розкидайлівська, 67а).
Встановити строк 1 (один) місяць з часу надходження окремої ухвали для прийняття рішення щодо належної та ефективної організації дорожнього руху по Іванівському шляхопроводу у м. Одесі , за результатами чого повідомити Малиновський районний суд м. Одеси.
Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).
У відповідності до статей 249, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Суддя: