Справа № 200/2503/21-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 р. Справа№200/2503/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., за участі секретаря судового засідання Грисюк І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Донецької обласної прокуратури

про встановлення факту перебування у трудових відносинах з 11.09.2020 року

за участю:

позивача: Григор`євої О.В., особисто,

представника відповідача: Лушер Н.М., згідно витягу,

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Донецької обласної прокуратури про встановлення факту перебування у трудових відносинах із Донецькою обласною прокуратурою з 11.09.2020 року.

Крім того, просить стягнути на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень, а також сплачену суму судових витрат при розгляді апеляційної скарги в Донецькому апеляційному суді у цивільній справі № 263/877/21 в розмірі 454,00 гривні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з січня 2001 року по теперішній час безперервно проходила службу в органах прокуратури Донецької області.

Наказом прокурора Донецької області від 27.12.2019 року № 1173-к позивача призначено на посаду заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, на якій вона працювала до 11.09.2020 року, тобто до перейменування прокуратури Донецької області в Донецьку обласну прокуратуру.

Зазначає, що 05.03.2020 року позивач не пройшла атестацію, оскільки набрала 68 балів замість 70 необхідних, тому їй було відмовлено в допуску до проходження наступних етапів атестації та її повинні були звільнити, проте в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 має офіційний статус одинокої матері її не було звільнено з прокуратури Донецької області на підставі ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Також зазначає, що наказом в.о. керівника обласної прокуратури від 28.09.2020 року № 1264-к скасовано з 11.09.2020 року начальникам управлінь, відділів, їх заступникам, прокурорам прокуратури Донецької області надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, тому позивач отримує заробітну плату у розмірі 7000,00 гривень.

Станом на теперішній час позивач не звільнена з Донецької обласної прокуратури та залишилась на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, однак її не переведено зі старої прокуратури Донецької області до нової Донецької обласної прокуратури.

Стосовно підсудності наголошує, що 25.01.2021 року подала позов до Жовтневого районного суду м. Маріуполя, а 26.01.2021 року зазначеним судом прийнято ухвалу про відмову у відкритті провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки позивач проходить публічну службу, тому їй необхідно звернутися саме до адміністративного суду. Вказану ухвалу суду залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 23.02.2021 року.

З зазначених підстав просить задовольнити позовні вимоги, встановивши факт перебування у трудових відносинах із Донецькою обласною прокуратурою з 11.09.2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13 квітня 2021 року. Цією ж ухвалою відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у задоволенні заяви позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 29 квітня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року доручено Донецькому апеляційному суду забезпечити провадження судового засідання в режимі відеоконференції.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачем надано письмовий відзив від 09.04.2021 року № 15/2-286вих-21 (а.с. 120-123). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач просить встановити факт наявності трудових відносин за аналогією з цивільно-процесуальним інститутом встановлення факту в порядку окремого (безспірного) провадження, однак, в адміністративному судочинстві на відміну від цивільного, відсутній такий процесуальний інститут як окреме (безспірне) провадження.

Наголошує, що Донецька обласна прокуратура не оспорює перебування з ОСОБА_1 у трудових відносинах, оскільки вона працює в органах прокуратури з 2001 року дотепер, її не звільнено та трудові відносини з нею не припинено.

Позивач не оскаржує конкретне рішення, дію або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виключає можливість надання їм судом оцінки та застосування способу захисту прав. Адміністративний суд не може надавати оцінку певним відносинам взагалі, а лише конкретному рішенню, дії або бездіяльності, як передбачено ст. 2, 5 КАС України.

Крім того, позивачем не доведено, що встановлення факту трудових відносин може забезпечити ефективний захист його прав, оскільки взагалі не визначено, у чому відбулось порушення прав.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с. 82-86). Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З 15 січня 2001 року ОСОБА_1 безперервно працює в органах прокуратури на різних посадах, що не спростовується відповідачем та підтверджується записами в її трудовій книжці НОМЕР_2 (а.с. 24-32).

З 27 грудня 2019 року позивач перебуває на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, про що в її трудовій книжці також наявний запис (а.с. 31 зв.бік).

За результатами анонімного тестування Друга кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора прийняла рішення, яким встановила, що ОСОБА_1 , яка займала на день тестування 05 березня 2020 року посаду заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, не успішно пройшла атестацію, оскільки набрала 68 балів, що є менше необхідного прохідного балу (70 балів) для успішного складання іспиту, що також не є спірної обставиною між сторонами.

У зв`язку із наявністю у позивача офіційного статусу одинокої матері ОСОБА_1 не було звільнено з прокуратури Донецької області відповідно до ч. 3 ст.184 КЗпП України.

Згідно з наказом Генерального прокурора № 410 від 03 вересня 2020 року «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» прокуратура Донецької області перейменована без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в Донецьку обласну прокуратуру (а.с. 46-47).

Наказом Генерального прокурора № 414 від 08 вересня 2020 року «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року, у тому числі Донецької обласної прокуратури.

Наказом Генерального прокурора № 46ш від 08 вересня 2020 року затверджено нову структуру та штатну чисельність апарату Донецької обласної прокуратури і посада заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, яку обіймала позивач, не передбачена, про що зазначено в листі Донецької обласної прокуратури від 19.10.2020 № 07-215вих-20, скерованому на адресу адвоката позивача (а.с. 49-50).

Відповідно до листа відповідача від 19.10.2020 № 07-218вих-20, адресованого на адресу адвоката позивача, наказом виконувача обов`язків керівника Донецької обласної прокуратури № 1207-к від 18.09.2020 року ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце у відділі організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності управління нагляду за додержанням законів Національно поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Донецької обласної прокуратури в кабінеті № 406 в приміщенні Донецької обласної прокуратури (а.с. 48). Про наведене також свідчить наказ в.о. керівника Донецької обласної прокуратури від 18.09.2020 року № 1207-к (а.с. 62).

Наказом в.о. керівника Донецької обласної прокуратури від 28.09.2020 року № 1264-к скасовано з 11.09.2020 року начальникам управлінь, відділів, їх заступникам, прокурорам прокуратури Донецької області надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (а.с. 61).

При цьому, позивачу виплачується лише щомісячна надбавка до заробітної плати за вислугу років у розмірі 30% з 02 жовтня 2020 року, про що свідчить наказ в.о. керівника Донецької обласної прокуратури від 08.10.2020 року № 1354-к (а.с. 60).

Як зазначає позивач, станом на теперішній час вона не звільнена з Донецької обласної прокуратури та залишилась на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, однак її не переведено зі старої прокуратури Донецької області до нової Донецької обласної прокуратури.

З зазначених причин позивач звернулася з адміністративним позовом до суду, який витікає з її трудових правовідносин з відповідачем.

При цьому, суд зазначає, що позивач обрала спосіб захисту порушеного права на отримання надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, передбачений цивільно-процесуальним законодавством - встановлення факту перебування у трудових відносинах із Донецькою обласною прокуратурою з 11.09.2020 року.

Ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 15 березня 2021 року суд звернув увагу позивача на приписи ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Також суд звернув увагу позивача на приписи ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

При цьому, в прохальній частині позову позивач просить саме встановити факт перебування в трудових відносинах, що суперечить вимогам статей 5 та 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, судом, з метою захисту прав позивача, до відкриття провадження у справі запропоновано позивачу викласти позовні вимоги з урахуванням норм статей 5 та 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем надано пояснення про те, що вона не має наміру змінювати позовні вимоги, оскільки 25.01.2021 року вона подала позов до Жовтневого районного суду м. Маріуполя, а 26.01.2021 року зазначеним судом прийнято ухвалу про відмову у відкритті провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, з підстав проходження позивачем саме публічної служби, тому їй необхідно звернутися саме до адміністративного суду (а.с. 71-74). Вказану ухвалу суду залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 23.02.2021 року.

Відтак, позивач фактично просить встановити факт перебування у трудових відносинах з відповідачем під час проходження публічної служби в органах прокуратури, оскільки її не переведено з прокуратури Донецької області до Донецької обласної прокуратури з підстав неуспішного проходження атестації та суттєво зменшено її заробітну плату.

Зважаючи на зазначені вище судові рішення судів загальної юрисдикції, з метою допуску позивача до правосуддя, суд відкрив провадження у даній справі.

Перевіряючи обставини викладені позивачем та дії відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Глава 6 Розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України регулює розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Такі справи розглядаються судом у окремому провадженні, яке належить до непозовного цивільного судочинства.

ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності (з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази) та меж судового розгляду. Також особливостями розгляду справ окремого провадження є те, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб; такі справи не можуть бути передані на розгляд третейського суду і не можуть бути закриті у зв`язку з укладенням мирової угоди; за загальним правилом при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Згідно з приписами частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник саме з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Тобто, за приписами КАС України публічно-правовий спір щодо проходження публічної служби має вирішуватися саме у позовному провадженні, однак, як зазначено вище, позивач просить встановити факт перебування у трудових відносинах з Донецькою обласною прокуратурою у спосіб, передбачений Главою 6 Розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України, яка регулює розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що в свою чергу суперечить статтям 4, 5, 19, 245 КАС України.

Згідно з пунктом 1 статті 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 безперервно працює в органах прокуратури на різних посадах з січня 2001 року по дійсний час, що доведено записами в її трудовій книжці НОМЕР_2 . Відповідачем факт роботи позивача в органах прокуратури також не спростовується.

Оскільки, як зазначає позивач, їй виплачується заробітна плата не в повному обсязі у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, тобто порушено право на оплату труда, а отже, наявний спір про право. Такий спір у взаємовідносинах сторін має ознаки публічно-правового лише при оскарженні рішень про неуспішне проходження атестації чи при оскарженні наказів про позбавлення позивача надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. № 505.

Однак, як зазначено судом вище, позивач наполегливо та виключно просить встановити факт перебування у трудових відносинах з відповідачем при проходженні публічної служби, про що зазначено у її трудовій книжці та не заперечується відповідачем, а тому не потребує додаткового судового захисту. Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права взагалі не передбачений нормами КАС України, який не має окремого провадження на відміну від ЦПК України.

Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_1 не доведено, що Донецька обласна прокуратура її звільнила, або припинила з нею трудові відносити, що стало причиною для звернення до суду з позовом про встановлення факту перебування в трудових відносинах з Донецькою обласною прокуратурою.

Також не зрозуміло, яким чином встановлення факту перебування в трудових відносинах з Донецькою обласною прокуратурою з 11.09.2020 року може забезпечити ефективний захист її прав, оскільки позивач і так перебуває в трудових відносинах з Донецькою обласною прокуратурою. Суд наголошує, що з позовної заяви позивача вбачається, що ОСОБА_1 не влаштовує саме факт фонду оплати праці, оскільки наказом в.о. керівника обласної прокуратури від 28.09.2020 року № 1264-к скасовано з 11.09.2020 року начальникам управлінь, відділів, їх заступникам, прокурорам прокуратури Донецької області надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

Європейський суд з прав людини в пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначив, що «…фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

При вирішенні питання про підсудність спору, суд врахував наявність ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 січня 2021 року у справі № 263/877/21, яка набрала законної сили, і вважає, що дане судове рішення не обмежує право позивача на доступ до суду за нормами ЦПК України.

Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд також звертає увагу на те, що стаття 186 ЦПК України не містить такої підстави для відмови у відкритті провадження у цивільній справі як повторне звернення тієї самої особи до суду з позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, а отже позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом про захист своїх прав до суду, встановленого законом.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у спосіб, обраний позивачем.

Питання про стягнення на користь позивача сплаченої суми судових витрат при розгляді апеляційної скарги в Донецькому апеляційному суді у цивільній справі № 263/877/21 в розмірі 454 гривні не розглядається у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог та оскільки це не передбачено нормами КАС України.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись статтями 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_2 ; адреса місця фактичного проживання, яка зазначена в позовній заяві: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Донецької обласної прокуратури (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, буд. 6, ) про встановлення факту перебування у трудових відносинах з 11.09.2020 року - відмовити.

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 29 квітня 2021 року в присутності позивача та представника відповідача.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30 квітня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова