Справа № 420/12677/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/12677/20

Головуючий в І інстанції: Радчук А.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 03.12.2020 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова Олега Віталійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова Олега Віталійовича, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи, в якому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить: визнати протиправними та скасувати постанови у виконавчому провадженні № 63468230 від 02.11.2020 року про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника, від 13.11.2020 року про розшук майна боржника.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова Олега Віталійовича у виконавчому провадженні № 63468230 від 02 листопада 2020 року про арешт майна боржника. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова Олега Віталійовича у виконавчому провадженні №63468230 від 02 листопада 2020 року про арешт коштів боржника. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова Олега Віталійовича у виконавчому провадженні № 63468230 від 13 листопада 2020 року про розшук майна боржника.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року змінити на мотиви, викладені в апеляційній скарзі, наголошуючи на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова Олега Віталійовича перебуває виконавче провадження № 63468230 від 02.11.2020 року з примусового виконання виконавчого напису № 4069 від 03.10.2020 року, виданого Приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 4 від 03.09.2008 року, укладеним між ТОВ «Просто Фінанс» та ОСОБА_1 .

Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.06.2017 року по 01.06.2020 року. Загальна сума заборгованості складає 31599,65 грн.

Відповідачем 02.11.2020 року винесено постанову, якою накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 35028,62 грн.

Також відповідачем 02.11.2020 року винесено постанову, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 35028,62 грн.

Крім того, 13.11.2020 року винесено постанову, якою оголошено у розшук майно боржника: HYINDAY ACCENT, н/з НОМЕР_1 , 2008 р. виг., VIN: НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , категорія ТЗ Легковий, колір сірий.

Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувані постанови, діяв на підставі та в межах повноважень.

Разом з цим, суд першої інстанції зазначив, що виконавче провадження № 63468230 від 02.11.2020 року стосується примусового виконання виконавчого напису № 4069 від 03.10.2020 року, виданого Приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 4 від 03.09.2008 року, укладеним між ТОВ «Просто Фінанс» та ОСОБА_1 .

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що позивач зверталась до Іллічівського міського суду Одеської області з вимогами, серед іншого, щодо визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 4 від 03.09.2008 року (справа № 501/5715/13-ц) та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року у справі № 501/5715/13-ц визнано припиненим зобов`язання за кредитним договором від 03.09.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Просто Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи».

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, що виникла за кредитним договором №4 від 03.09.2008 року, зобов`язання за яким припинені за рішенням суду.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржено позивачем, а відповідачем апеляційну скаргу подано не було.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закону № 1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону № 1404-VIII що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону № 1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Положеннями ч. 1 та ч. 6 ст. 48 Закону № 1404-VIII закріплено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п`ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.

Виявлені під час опису цінні папери, ювелірні та інші побутові вироби із золота, срібла, платини і металів платинової групи, дорогоцінного каміння і перлів, а також лом і окремі частини таких виробів, на які накладено арешт, підлягають обов`язковому вилученню і не пізніше наступного робочого дня передаються на зберігання банкам України відповідно до умов договорів, укладених з органами державної виконавчої служби або приватними виконавцями. Арешт на цінні папери накладається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України.

Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

З аналізу змісту викладених норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що у разі якщо стягувач звертається до виконавця із заявою про примусове виконання рішення та зазначає рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, виконавець в даному випадку діє згідно приписів ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника, перевіряє в електронних державних базах даних і реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на майно та накладає на нього арешт.

Разом з цим, на інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (тобто виявляє таке майно, здійснює його опис та накладає арешт).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, в заяві про примусове виконання рішення третьою особою не було зазначено, ані рахунків у банках, інших фінансових установах боржника (позивача), ані конкретного майна боржника.

Тобто, у відповідача не було підстав, згідно ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», негайно після відкриття виконавчого провадження, накладати арешт на майно (кошти) боржника.

В свою чергу, доказів щодо вчинення дій відповідачем по виявленню майна (коштів) боржника з метою його опису та арешту в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» не надано, а постанова відповідача про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, без його ідентифікації, а також постанова про арешт коштів боржника на усіх відкритих рахунках у банках без визначення їх номерів та банківських установ, де вони в дійсності відкриті, суперечать наведеним вище вимогам Закону № 1404-VIII, оскільки такі заходи унеможливлюють визначення вартості майна (коштів) та визначення співмірності із розміром заборгованості, що підлягає примусовому виконанню.

Колегія суддів наголошує, що відповідачем в оскаржуваних постановах не зазначено обґрунтувань необхідності накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника і всі кошти на рахунках боржника.

Отже, за відсутності даних щодо вчинення виконавцем всіх необхідних дій у виконавчому провадженні, в тому числі, щодо перевірки майнового стану боржника, опису майна, а також відсутності співмірності у застосуванні арешту майна (коштів) - при наявності боргу у сумі 31599,65 грн. здійснюється арешт всього належного майна (коштів) боржника, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем під час судового розгляду не доведено правомірність застосування такого заходу примусового виконання, як накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника, накладення арешту на всі кошти на будь-яких рахунках позивача.

Крім того, приймаючи оскаржувану постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, відповідачем не враховано, що Законом України «Про виконавче провадження» прямо зафіксовано можливість арешту рухомого майна виконавцем лише після його опису (ч. 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII), а сам опис майна відбувається виключно у присутності понятих (ч. 2 ст. 22 Закону № 1404-VIII), що в свою чергу, унеможливлює накладення арешту на все рухоме майно боржника без його ідентифікації та опису на стадії відкриття виконавчого провадження або після цього.

Також, приймаючи оскаржувану постанову про накладення арешту грошових коштів боржника на усіх відкритих рахунках у банках без визначення їх номерів та банківських установ, де вони в дійсності відкриті, відповідачем не враховано, що згідно ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. За таких обставин, у відповідача не було підстав для накладення арешту коштів на всіх рахунках позивача, в тому числі, за якими позивачем отримується заробітна плата.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що оскаржувані постанови про накладення арешту на майно та кошти позивача прийняті відповідачем не у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для визнання таких постанов протиправними та скасування.

За наведених вище підстав, а також враховуючи, що відповідач жодним чином не обґрунтував підстав для прийняття постанови про розшук майна боржника, а саме оголошення в розшук автомобіля позивача, хоча згідно ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець виносить постанову про розшук транспортного засобу лише у разі такої необхідності, колегія суддів приходить до висновку, що така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Вказаним обставинам судом першої інстанції помилково не надано оцінки та суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувані постанови, діяв на підставі та в межах повноважень.

Колегія суддів звертає увагу, що такий висновок суду першої інстанції здійснений без жодних обґрунтувань та без зазначення підстав відхилення доводів позивача, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що визначені у ст. 242 КАС України.

Також, вирішуючи справу та посилаючись на те, що рішенням суду у справі № 501/5715/13-ц визнано припиненими зобов`язання позивача перед ТОВ «Просто Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», за кредитним договором № 4 від 03.09.2008 року, а тому, відсутні підстави для примусового виконання виконавчих документів, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, що виникла за вказаним кредитним договором, судом першої інстанції не враховано, що позивач звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису, вчиненого ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області 03 жовтня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №4069, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості в загальній сумі 31 599,65 грн. таким, що не підлягає виконанню (справа № 501/3872/20).

Проте, станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, рішення суду у справі за наведеним позовом не було прийнято та не набрало законної сили, що свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції.

В свою чергу, під час апеляційного розгляду справи, колегією суддів встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 березня 2021 року, що набрало законної сили 10.04.2021 року, позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков Олег Віталійович, про захист прав споживача, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення моральної шкоди задоволено частково, визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем 03 жовтня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №4069 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості в загальній сумі 31599,65 грн. таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на положення ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені наведеним судоми рішенням, не підлягають доказуванню у даній справі та також є підставою для скасування оскаржуваних постанов.

В свою чергу, з огляду на наведене у сукупності, колегія суддів відхиляє доводи відзиву відповідача на апеляційну скаргу. Крім того, колегія суддів не приймає до уваги вимоги відзиву на апеляційну скаргу щодо скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позиву також з тих підстав, що відповідачем апеляційну скаргу подано не було, а у відзиві на апеляційну скаргу відповідач не має права вимагати скасування рішення суду першої інстанції, якщо ним не було подано апеляційну скаргу.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки судом першої інстанції вірно вирішено заявлений позов по суті його вимог, проте, з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні із виключенням мотивів, з яких виходив суд першої інстанції, та визначенням мотивів за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції. Також підлягають розподілу судові витрати, здійснені під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 272, 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року змінити, виключивши мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та визначити мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова Олега Віталійовича (вул. Грецька, 44, офіс 207, м. Одеса, 65026) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3783,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 29.04.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька