Справа № 640/18117/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

19 квітня 2021 року справа №640/18117/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Проценко Р.А. та представників:
позивача: Вичікова В.В.;

відповідача: Кутепова О.Є.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 )
доОфісу Генерального прокурора (далі по тексту відповідач)
провизнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №1490ц «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к»
На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 19 квітня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність наказу Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №1490ц «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к» та обґрунтовує позовні вимоги таким чином: ОСОБА_1 звільнено із адміністративної посади за відсутності законних підстав, а звільнення з військової служби та виключення із списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України не є підставою звільнення прокурора Генеральної прокуратури; в оскаржуваному наказі не вказано жодної підстави з передбачених статтею 41 Закону України «Про прокуратуру» для звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій осаді та передбачених статтею 51 цього Закону підстав для звільнення прокурора з посади, припинення повноважень на посаді прокурора.

На думку позивача, оскаржуваний наказ не відповідає вимогам Закону України «Про прокуратуру» та ставить його у стан правової невизначеності, оскільки його зміст не дозволяє встановити дійсні підстави звільнення, спрогнозувати у зв`язку із цим подальші свої дії та передбачити всі правові наслідки звільнення.

Крім того позивач вважає, що Генеральний прокурор не мав права звільняти його з посади, оскільки ОСОБА_1 ніколи не працював в Офісі Генерального прокурора.

Ухвалою від 11 серпня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/18117/20 в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою від 19 жовтня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

У судовому засіданні 19 квітня 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив.

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із тим, що позивач подав рапорт про звільнення його з військової служби в запас на підставі підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я; внесені зміни до наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к не впливають на права та обов`язки ОСОБА_1 та законність звільнення, не змінюють підстави звільнення, а спрямовані на приведення у відповідність до вимог законодавства формулювання звільнення. На думку відповідача, Генеральний прокурор Офісу видав оскаржуваний наказна підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Наказом Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №1490ц «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к» внесено зміни до наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к, а саме:

- у вступній частині слова «статтями 9, 41 Закону України «Про прокуратуру» замінити словами «статтею 9 Закону України «Про прокуратуру»;

- пункт 1 наказу викласти у такій редакції:

«Полковника юстиції ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України від 13 грудня 2019 року №709 звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я), з 31 грудня 2019 року звільнити з посади заступника начальника організаційно-методичного відділу управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, виключити зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та направити його особову справу до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату».

Суд встановив, що пункт 1 наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к має такий зміст:

«Заступника начальника організаційно-методичного відділу управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України полковника юстиції ОСОБА_1 з 31 грудня 2019 року звільнити з військової служби у запас відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я), виключити зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та направити його особову справу до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату».

Наведене свідчить, що первісно згідно з наказом Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к позивача звільнили з військової служби із посиланням зокрема на статтю 41 Закону України «Про прокуратуру».

У свою чергу наказом Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №1490ц «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к» ОСОБА_1 звільнили з посади заступника начальника організаційно-методичного відділу управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, посилаючись лише на статтю 9 Закону України «Про прокуратуру».

Наведене свідчить, що оскаржуваний наказ фактично змінив правове регулювання та характер правовідносин із ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що оскаржуваний наказ трансформував звільнення позивача з військової служби на звільнення його із займаної посади.

Зміст оскаржуваного наказу сам по собі спростовує твердження відповідача про те, що він не впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 і законність його звільнення та не змінює підстави звільнення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Досліджуючи оскаржуваний наказ на предмет його відповідності вказаним вимогам, суд виходить із таких мотивів.

Як свідчить зміст наказу Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №1490ц «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к», ОСОБА_1 звільнили з посади заступника начальника організаційно-методичного відділу управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Таким чином, у межах цього спору належить встановити чи були законні підстави для звільнення позивача, як прокурора, з посади та чи містить оскаржуваний наказ посилання на відповідну норму Закону, яка визначає підстави для звільнення прокурорів.

Суд встановив, що у в оскаржуваному наказі міститься лише посилання на статтю 9 Закону України «Про прокуратуру», а тому суд схильний вважати, що ОСОБА_1 звільнили з посади прокурора на підставі цієї статті.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор:

1) представляє прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями, а також прокуратурами інших держав та міжнародними організаціями;

2) організовує діяльність органів прокуратури України, у тому числі визначає межі повноважень Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур у частині виконання конституційних функцій;

3) призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом;

4) у встановленому порядку на підставі рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора приймає рішення про застосування до прокурора Офісу Генерального прокурора, прокурора обласної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування такої особи на посаді прокурора;

5) призначає на посади та звільняє з посад прокурорів Офісу Генерального прокурора у випадках та порядку, встановлених цим Законом;

61) здійснює розподіл обов`язків між першим заступником та заступниками Генерального прокурора;

7) затверджує акти з питань щодо внутрішньої організації діяльності органів прокуратури, у тому числі щодо електронного документообігу;

71) затверджує стратегію розвитку прокуратури;

72) затверджує положення про систему індивідуального оцінювання якості роботи прокурорів та систему оцінювання якості роботи прокурорів;

73) затверджує порядок вимірювання та регулювання навантаження на прокурорів;

8) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів Офісу Генерального прокурора;

9) затверджує загальні методичні рекомендації для прокурорів з метою забезпечення однакового застосування норм законодавства України під час здійснення прокурорської діяльності;

91) за поданням Генеральної інспекції направляє матеріали до Державного бюро розслідувань;

92) визначає порядок розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади;

10) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора на наступний робочий день після їх підписання з додержанням вимог режиму таємності.

Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення.

Накази Генерального прокурора або їх окремі частини можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

У разі відсутності Генерального прокурора його повноваження здійснює перший заступник Генерального прокурора, а в разі відсутності першого заступника - один із заступників Генерального прокурора.

Зміст статті 9 Закону України «Про прокуратуру» свідчить, що вона не регулює питання звільнення прокурорів, а визначає коло повноважень Генерального прокурора.

Разом із тим, оскаржуваний наказ не містить посилання на конкретну правову норму пункт та частину статті 9 Закону України «Про прокуратуру», що позбавляє суд можливості встановити дійсні підстави його прийняття.

Суд зауважує, що загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді передбачені статтею 51 Закону України «Про прокуратуру».

Однак, наказ Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №1490ц «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к», яким позивача фактично звільнено з посади прокурора, не містить посилань на відповідний пункт 51 Закону України «Про прокуратуру».

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач подав рапорт про звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я і, що наказом Міністра оборони України від 13 грудня 2019 року №709 позивача звільнено з військової служби у запас, оскільки стаття 51 Закону України «Про прокуратуру» не встановлює таких підстав для звільнення прокурора з посади як звільнення з військової служби в запас.

Будь-яких інших законних підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора в оскаржуваному наказі не зазначено, а відповідач не наводить.

Таким чином, у відповідача не було законних підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника організаційно-методичного відділу управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Крім того, суд погоджується із доводами позивача про те, що посада ОСОБА_1 в силу частини першої статі 39 Закону України «Про прокуратуру» належить до адміністративних посад.

Разом із тим, виключні підстави для звільнення прокурора з адміністративної посади визначені у частині першій статті 41 Закону України «Про прокуратуру». Проте, відповідач не вказує в оскаржуваному наказі підстав для звільнення позивача з адміністративної посади.

Крім того, суд звертає увагу, що Генеральний прокурор не наділений повноваженнями вносити змінити до своїх раніше виданих наказів або наказів, виданих його попередником.

Так, оскаржуваний наказ видано Генеральним прокурором Офісу Генеральної прокуратури Венедіктовою І., а наказ до якого вносяться зімни, виданий Генеральним прокурором Генеральної прокуратури України Рябошапкою Р.

На переконання суду, ненормативні правові акти Генерального прокурора у формі наказів є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені Генеральним прокурором після їх виконання.

Оскільки не було законних підстав для звільнення позивача з посади прокурора і оскаржуваний наказ не містить посилань на відповідну норму Закону України «Про прокуратуру», яка визначає підстави для звільнення прокурорів, суд приходить до висновку, що наказ Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №1490ц «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к» є протиправним і підлягає скасуванню.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірність прийняття оскаржуваного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 11 червня 2020 року №1490ц «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 20 грудня 2019 року №1185-к».

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );
Офіс Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15; ідентифікаційний код 00034051).
Дата складення повного рішення суду 30 квітня 2021 року.

Суддя В.А. Кузьменко