Справа № 300/386/21
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" квітня 2021 р. справа № 300/386/21
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 08.02.2021 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому, з урахуванням заяви від 22.02.2021 про уточнення предмету та підстав позову, просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 23.11.2020 №136 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову громадянину ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
22.02.2021 позивачем подано заяву про уточнення предмету та підстав позову, яку ухвалою суду від 26.02.2021 прийнято до розгляду.
12.03.2021 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив від 09.03.2021 № 0900-0802-8/7898 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач вказав на безпідставність заявлених позовних вимог. Зазначив, що надані позивачем довідки від 29.12.2016 за період здійснення підприємницької діяльності з січня 1993 по грудень 1994 та з січня 1996 по грудень 1998 не враховані, оскільки не відповідають вимогам Порядку №22-1. Також Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зазначило, що 10.02.2021 позивач подав заяву про зміну особистих даних через веб-портал електронних послуг, до якої було додано посвідчення за проживання в гірському населеному пункті, видане Космацькою сільською радою 01.03.2012, у результаті чого було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.02.2021. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 74-83).
Ухвалою суду від 18.03.2021 здійснено перехід із розгляду даної справи як справи незначної складності в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України. Також пунктом 2 резолютивної частини даної ухвали від 18.03.2021 встановлено позивачу та відповідачу строк для подання відповіді на відзив та заперечення.
22.03.2021 позивач подав відповідь на відзив, відповідно до якої вказав на помилковість доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, тому просив їх не брати до уваги, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.102-109).
Також позивачем 22.03.2021 подано заяву про уточнення позовних вимог, яку ухвалою суду від 26.03.2021 повернуто заявнику як таку, що подана після закінчення строку, визначеного 1 статті 47 КАС України, протягом якого відповідна заява може бути подана.
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.09.2020 звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України (номер звернення - 4023) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення пенсії за віком. Відповідно до знімків екрану (скриншотів) з підсистеми електронного звернення, разом із заявою від 30.09.2020 було долучено наступні файли: «паспорт», «податковий номер», «трудова книжка», «довідка 93 940001 (Довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000)», «довідка 96 980001 (Довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000)», «заява про призначення/перерахунок пенсії», «диплом», «довідка з ДПІ про облік як суб`єкт підприємницької діяльності», «довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення», «військовий квиток», «довідка РЗАТТ0001 (Довідка про прийняття на роботу (навчання)», «4023 (Документ про надання статусу особи, яка проживає, працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського)», « НОМЕР_2 (документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки…)», « ІНФОРМАЦІЯ_2 (документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу…)», розрахунок пф (документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу…)», «свідоцтво 19950001 (документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу…)» (а.с. 61).
15.10.2020 позивач через веб-портал Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з проханням надати роз`яснення про причини невиконання вимог частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо обчислення розміру пенсії за бажанням пенсіонера на підставі поданої довідки про доходи за 60 календарних місяців за період з 01.01.1993 по 31.12.1998 (а.с. 15-16).
16.10.2020 ОСОБА_1 через веб-портал Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заяво про перерахунок пенсії за віком на підставі довідок про доходи, отримані від підприємницької діяльності протягом 60 місяців за період з 01.01.1993 по 31.12.1998 (а.с. 20-22).
За результатами розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії від 16.10.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії за віком від 23.11.2020 №136 (а.с. 27-28). Відповідно до змісту даного рішення від 23.11.2020 №136, довідки про заробітну плату від 29.12.2016 за період здійснення підприємницької діяльності з січня 1993 року по грудень 1994 року та з січня 1996 року по грудень 1998 року не відповідають вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, тому підстав для обчислення розміру пенсії з урахуванням даних довідок про заробітну плату, на переконання відповідача, немає.
Також листом від 15.02.2021 за №718-804/Я-02/8-0900/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 про проведення перерахунку його пенсії з 01.02.2021, в результаті якого на підставі заяви позивача від 10.02.2021 щодо зміни особистих даних, серед іншого, надано підвищення за проживання в гірському населеному пункті (а.с. 58-59).
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахуванням, при призначенні йому з 07.07.2020 пенсії за віком, доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.1998 згідно довідок про доходи для обчислення пенсії від 29.12.2016, а також щодо непризначення з 07.07.2020 надбавки до пенсії в розмірі 20 % як жителю гірського району, звернувся з даним позовом до суду.
При вирішенні даного спору суд керується положеннями Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також враховує приписи Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі, також Закон №1058-IV), Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі, також Закон №1788-XII), Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі, також - Порядок № 22-1), а також іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Так, відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII.
Згідно із пунктом "б" статті 3 вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;.
Разом з цим, статтею 56 вказаного Закону до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
Згідно із абзацом 32 частини 1 статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Таким чином, обчислення страхового стажу за період роботи з 14.11.1997 по 01.01.2004 здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення", а з 01.01.2004 по 31.12.2007 згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Разом з цим, визначальною умовою виникнення права на призначення пенсії як до 01.01.2004, так і після, є сплата підприємством, організацією, де працювала особа страхових внесків до Пенсійного фонду.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Так, відповідно до пункту 2.1 вказаного Порядку, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.
Так, відповідно до змісту даної норми (у редакції, чинній на момент звернення позивача 30.09.2020 із заявою про призначення пенсії), для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Частинами 1 та 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою:
П - розмір пенсії, у гривнях;
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;
Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Таким чином, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено визначення розміру пенсії з врахуванням заробітної плати (доходу) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні 30.09.2020 до відповідача із заявою про призначення пенсії було подано довідки про заробітну плату від 29.12.2016 за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.1998, однак визначена у даних довідках заробітна плата не врахована під час визначення розміру пенсії позивача, оскільки такі довідки, на переконання відповідача, не відповідають вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1.
Окрім цього, відповідно до довідки про сплату страхового збору до Пенсійного фонду України, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві №2600-0502-9/135441 від 24.09.2020, ОСОБА_1 , серед іншого, з 01.01.1993 по 31.12.1994 перебував на загальній системі оподаткування та сплачував страховий збір та з 01.01.1996 по 15.07.1999 перебував на загальній системі оподаткування та сплачував страховий збір (а.с. 19).
Таким чином, на суми доходів, визначених у довідках про заробітну плату від 29.12.2016 за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.1998 нараховано та сплачено страховий збір, а також такі довідки містять усі реквізити та всю необхідну інформацію, передбачену додатком 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1.
Однак суми доходів, визначених у даних довідках про заробітну плату від 29.12.2016 за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.1998 безпідставно не враховані відповідачем при розгляді питання, у зв`язку з невідповідністю даних довідок вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1. При цьому, яким саме вимогам не відповідають дані довідки відповідачем не зазначено ні у листі від 22.10.2020 №3322-3328/Я-03/8-0900/20, ні у рішенні про відмову в перерахунку пенсії за віком від 23.11.2020 №136, ні у поданому відзиві на позов у даній справі.
Суд звертає увагу, що однією із загальних вимог, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його оформлення (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Таким чином, дії відповідача щодо неврахування під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 30.09.2020 доходів позивача згідно довідок про заробітну плату від 29.12.2016 за період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.1998 є необґрунтованими та такими, що порушують право позивача на пенсійне забезпечення в належному розмірі, а отже є протиправними.
Гарантії соціального захисту громадян, що проживають, працюють або навчаються в гірських населених пунктах, визначає Закон України «Про статус гірських населених пунктів».
Так, стаття 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів» встановлює пільги громадянам, яким надано статус особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського.
Згідно з частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів» розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків. Фінансування збільшення розміру пенсій, передбачене цією частиною, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
ОСОБА_1 має статус особи, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, а тому має право на пільги, визначені частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів», а саме на надбавку до пенсії в розмірі 20 % від загального розміру всіх державних пенсій.
Доводи ж відповідача щодо подання позивачем посвідчення за проживання в гірському населеному пункті лише 10.02.2021 при зверненні із заявою щодо зміни особистих даних, спростовуються знімком екрану (скриншоту) з підсистеми електронного звернення, відповідно якого ОСОБА_1 разом із заявою від 30.09.2020 було долучено і документ про надання статусу особи, яка проживає, працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського (файл «4023 (Документ про надання статусу особи, яка проживає, працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського)»).
Таким чином, пенсійним органом допущено протиправну бездіяльність щодо непризначення ОСОБА_1 з 07.07.2002 надбавки до пенсії в розмірі 20% за проживання в гірській місцевості.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому, згідно частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд констатує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його рішення, при цьому, позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Із огляду на вищенаведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при призначенні ОСОБА_1 пенсію з 07.07.2020 пенсії за віком протиправно не врахувало при визначенні розміру такої пенсії дохід від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.1998 згідно довідок про доходи для обчислення пенсії від 29.12.2016, а також щодо непризначення з 07.07.2020 надбавки до пенсії в розмірі 20 % як жителю гірського району.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Разом з тим, за змістом вимог частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У даному випадку, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви від 22.02.2021 про уточнення предмету та підстав позову, просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 23.11.2020 №136 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову громадянину ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Однак суд звертає увагу на те, що підставою звернення з даним позов було неврахування відповідачем саме доходу позивача від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.1998 згідно довідок про доходи для обчислення пенсії від 29.12.2016, а не бездіяльність щодо незарахування до страхового стажу періодів здійснення позивачем підприємницької діяльності.
Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області слід зобов`язати здійснити з 07.07.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням доходів від здійснення підприємницької діяльності за 60 календарних місяців за період з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.1998 згідно довідок про доходи для обчислення пенсії від 29.12.2016.
Оскільки, судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо неврахування під час визначення розміру пенсії позивача доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.1993 по 31.12.1994 та з 01.01.1996 по 31.12.1998 згідно довідок про доходи для обчислення пенсії від 29.12.2016, яка мала місце при розгляді питання про призначення ОСОБА_1 з 07.07.2020 пенсії за віком, підлягає визнанню протиправним та скасуванню також і рішення від 23.11.2020 №136 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Окрім цього, оскільки відповідачем під час розгляду заяви позивача від 30.09.2020 про призначення пенсії допущено протиправну бездіяльність щодо не призначення ОСОБА_1 з 07.07.2020 надбавки до пенсії в розмірі 20 % як жителю гірського району, також підлягає задоволенню і позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 07.07.2020 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням надбавки до пенсії в розмірі 20% за проживання в гірській місцевості.
Проаналізувавши в сукупності усі наведені норми права, аргументи, наведені сторонами в обґрунтування своїх позицій та письмові докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Позивач при зверненні до суду з даним позовом судовий збір не сплачував на підставі п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано. Таким чином, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити .
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 23.11.2020 №136 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо непризначення ОСОБА_1 з 07.07.2020 надбавки до пенсії в розмірі 20 % за проживання в гірській місцевості.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Главач І.А.