Справа № 640/5678/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5678/21 Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії наук України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Інститут фізики напівпровідників імені В.Є.Лошкарьова Національної академії наук України, про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Президії Національної академії наук України №189 від 23.10.2020 року «Про оголошення конкурсу на заміщення посади директора Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України»;

- зобов`язати Національну академію наук України призначити ОСОБА_1 на посаду директора Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України за результатами проведеного конкурсу на заміщення посади директора Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України за результатами проведеного конкурсу на заміщення посади директора Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України від 25.09.2020 року.

Одночасно з пред`явленням позову позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії постанови Президії Національної академії наук України «Про оголошення конкурсу на заміщення посади директора Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України» № 189 від 23.10.2020 року, до моменту винесення рішення судом у даній справі;

- заборони Національній академії наук України вчиняти дії щодо проведення, організації конкурсу на заміщення посади директора Інституту фізики напівпровідників ім. В.Є. Лашкарьова HAH України, до моменту винесення рішення судом у даній справі;

- заборони іншим особам вчиняти дії щодо проведення, організації конкурсу на заміщення посади директора Інституту фізики напівпровідників ім. В.Є. Лашкарьова HAH України, до моменту винесення рішення судом у даній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апелянт зазначає, що вимоги НАН України про те, що кандидатами на посаду директора інституту не можуть бути особи, які балотувалися на цю посаду на виборах у вересні 2020 року, не відповідають положенням чинного законодавства України, є дискримінаційними та порушують законні права та інтереси позивача, як претендента на зайняття вищевказаної посади. Вказане, на переконання апелянта, свідчить про очевидний характер протиправності прийнятого рішення.

Крім того, апелянт наголошує, що суд першої інстанції не врахував, що невжиття заходів забезпечення позову обґрунтовано призведе до виникнення додаткових спорів з третіми особами - кандидатами на зайняття вакантної посади, та відповідно - переможцем оголошеного конкурсу, що наразі триває, та в якому ОСОБА_1 незаконно позбавлений права участі, що очевидно, призведе до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача суттєво ускладниться та вимагатиме значно більше зусиль та витрат у майбутньому.

Позивач стверджує, що обраний ним спосіб забезпечення позову відповідає предмету позову та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті. При цьому, забезпечення позову у запропонований спосіб є співмірним тим наслідкам, які воно викликає, адже не порушує нормальну роботу Інституту, оскільки крім оголошення нового конкурсу на зайняття посади директора Інституту, відповідачем призначено виконуючого обов`язки директора Інституту.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Дослідивши зміст заяви та матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявником не надано до суду належних і допустимих доказів для підтвердження обґрунтованості поданої ним заяви та не обґрунтовано тих підстав, що захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, про які позивач зазначає у заяві, або що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З огляду на те, що однією з позовних вимог є визнання протиправною та скасування постанови Президії Національної академії наук України №189 від 23.10.2020 року «Про оголошення конкурсу на заміщення посади директора Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України», суд дійшов висновку, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови буде фактично вирішенням справи по суті до прийняття рішення у даній справі, без з`ясування фактичних обставин справи, без оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних доказів у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі №800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

На переконання колегії суддів, забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Крім того, вимоги щодо зупинення дії постанови Президії Національної академії наук України «Про оголошення конкурсу на заміщення посади директора Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України» № 189 від 23.10.2020 року та заборони НАН України та іншим особам вчиняти дії щодо проведення, організації конкурсу на заміщення посади директора Інституту, - фактично покликані на заборону вчиняти певні дії в майбутньому, а тому не можуть бути задоволені, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

В свою чергу, наведені в заяві позивача доводи ґрунтуються на припущеннях та переконаннях заявника, а доказів на підтвердження настання негативних наслідків заявник не надав.

Слід також зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, обґрунтування вимог заявника щодо невідповідності оскаржуваного рішення відповідача вимогам чинного законодавства становить предмет доказування і має досліджуватись під час розгляду справи по суті. Наявність ознак протиправності дій відповідача в межах оскаржуваного рішення та їх наслідків може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Колегія суддів також звертає увагу, що оголошення і проведення конкурсу на заміщення посади керівника державної наукової установи належить до дискреційних повноважень засновника. При цьому, положеннями статті 9 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» визначений обов`язок засновника оголосити і провести конкурс на заміщення посади керівника державної наукової установи не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка обіймає цю посаду, або у разі дострокового припинення повноважень керівника державної наукової установи - протягом тижня з дня утворення вакансії.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Національній академії наук України вчиняти дії щодо проведення та організації конкурсу на заміщення посади директора Інституту фізики напівпровідників ім. В.Є. Лашкарьова HAH України є порушенням вимог Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовими висновками Верхового Суду, викладеними у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №757/18790/18-ц.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду попередньої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова складена в повному обсязі 29 квітня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя О.М.Оксененко