Справа № 520/2537/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 р.Справа № 520/2537/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., м. Харків, по справі № 520/2537/21

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту Шевченківський ВДВС у м. Харкові, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у знятті арешту з майна ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Харкові СМУЮ (м.Харків) в рамках виконавчих проваджень АСВП № 49618809 та АСПВ № 4969944 з примусового виконання дублікатів виконавчих листів №2-5071/11, виданих 10.12.2015 року Дзержинським районним судом м.Харкова було накладено арешт на все майно позивача в межах суми 379 782, 75 грн. Вказує, що 30.06.2017 відповідачем винесено постанови, якими повернуто вказані виконавчі документи стягувачу, тобто на даний час виконавчі провадження є закритими. У зв`язку з чим, позивач, як боржник, звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з майна на підставі вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», однак останній відмовив у знятті арешту. Вважаючи такі дії відповідача незаконними ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 по справі № 520/2537/21 закрито провадження у справі № 520/2538/21 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснено позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Повернуто ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України (з рахунку - UA4020011, одержувач - УДКСУ в Основ`янському районі м.Харкова, код ЄДРПОУ - 37999628, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп., сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 17.02.2021 року.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 по справі № 520/2537/21.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції належним чином не визначив характеру спору, суб`єктного складу правовідносин, предмету та підстав заявлених вимог, внаслідок чого дійшов хибного висновку щодо належності спору до юрисдикції Дзержинського районного суду м. Харкова. Пояснив, що за правової ситуації, що описана в позовній заяві, звернення позивача як особи, право якої було порушено рішенням та діями державного виконавця, зі скаргою до Дзержинського районного суду м. Харкова, як до суду, під час виконання рішення якого були допущені порушення прав юридичної особи, не можна вважати зверненням до належного суду, оскільки така особа не належить до суб`єктів оскарження, бо не є ні стороною, ні іншим учасником виконавчого провадження, які відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» мають право оскаржити рішення державного виконавця до суду. Натомість, як вказує позивач, його становище, характер спірних правовідносин, суб`єктний склад, зміст і правова природа дій та рішень державного виконавця у своїй сукупності дають підстави визнати, що спірні правовідносини виникли у сфері публічно-правових відносин, пов`язаних з оскарженням дій суб`єкта владних повноважень.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 826/14603/17 та від 26.05.2020 у справі №815/7269/15, відповідно до якої, якщо суб`єкт владних повноважень порушує право чи законні інтереси, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, особа чиї права порушені, вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції та очікувати судового захисту від цього суду, позаяк саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в публічно-правових спорах із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності, вказує, що оскільки відповідачем у даній справі є Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, то і спір слід вирішувати за правилами адміністративного судочинства.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач оскаржує дії посадової особи суб`єкта владних повноважень, що виразились у відмові вчинити дії щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

При цьому, судом встановлено, що зазначені дії з накладення арешту на майно позивача в загальному розмірі 379782,75 грн. були вчинені в рамках двох окремих виконавчих проваджень АСВП № 49618809 та АСПВ № 4969944 з примусового виконання дублікатів виконавчих листів №2-5071/11, виданих 10.12.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова.

Суд зазначив, що з наданих представником відповідача постанов не вбачається, що вказані виконавчі провадження були зведеними.

Не погоджуючись із відмовою відповідача зняти арешт з усього належного позивачу майна, він звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що належним судом для розгляду даного позову є саме Дзержинський районний суд м.Харкова, оскільки, позивачем оскаржуються дії посадової особи Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за наслідками виконавчих провадженнях АСВП №49618809 та АСПВ №4969944, відкритих за виконавчими листами, виданими Дзержинським районним судом м. Харкова у цивільній справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що "фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби врегульовано ст. 287 КАС України.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчих провадженнях по примусовому виконанню виконавчих листів № 2-5071/11, виданих Дзержинським районним судом м. Харкова 10.12.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АУЗ Факторинг» заборгованості за кредитним договором у розмірі 377 962, 75 грн. та судових витрат: судовий збір 1700 грн. та за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн.

В провадженні Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, правонаступником якого є Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), перебувало виконавче провадження з виконання вказаних виконавчих документів.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, у ході виконавчого провадження 16.06.2012 державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанови про накладення арешту на все майно боржника в межах суми 379 782, 75 грн.

Колегією суддів встановлено, що при зверненні позивача до Шевченківського ВДВС у м.Харкові із заявою про зняття арешту з усього належного ОСОБА_1 майна, відповідач відмовив у вчиненні відповідних дій у зв`язку з тим, що при поверненні виконавчого документа на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено зняття арешту з майнаборжника.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За приписами статті 383 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина 2 статті 384 ЦПК України).

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

Колегією суддів встановлено, що суть спору полягає у невчиненні дій відповідачем щодо зняття арешту з майна позивача, як боржника (позивача у справі) у виконавчих провадженнях з виконання виконавчих листів № 2-5071/11, виданих Дзержинським районним судом м.Харкова 10.12.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АУЗ Факторинг» заборгованості за кредитним договором у розмірі 377 962, 75 грн, з метою відновлення його майнових прав.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на належне йому майно та незнятого при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, що порушує права та законні інтереси позивача. Законність постанов державного виконавця про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, не є предметом даного спору.

Тобто, у цій справі порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а тому у даному випадку порушено його цивільні права.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем оскаржуються дії посадової особи Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), вчинені за наслідками виконавчих провадженнях АСВП №49618809 та АСПВ №4969944, відкритих за виконавчими листами, виданими Дзержинським районним судом м.Харкова у цивільній справі, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що справа щодо зняття арешту з майна боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим наявні підстави для закриття провадження по справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №340/25/19 та постанові Верховного Суду від 06 березня 2020 року у справі №640/23588/19.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 по справі № 520/2537/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій О.В. Присяжнюк

Повний текст виготовлено 29.04.2021 року.