Справа № 640/29503/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Київ

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.

за участю

секретаря судового засідання Вітчинкіної К.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача Барсученко О.В.

представника відповідача Гречухи О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив визнати протиправною та скасувати:

- постанову про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2020, винесену старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я.;

- постанову про арешт коштів боржника №63295689 від 23.10.2020, винесену старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я.;

- постанову про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (правонаступник - ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу, у якій, вказуючи на порушення норм процесуального та матеріального права, просить повністю скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 та відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду з позовною заявою, щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, оскільки ОСОБА_1 знав про її існування ще з 30.06.2017 року.

Також, відповідач зазначає, що боржником рішення суду самостійно не виконано, відтак стягнення виконавчого збору з нього є правомірним.

26.04.2021 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Також ОСОБА_1 наголошує на тому, що при зверненні до адміністративного суду з даним позовом дотримався процесуального строку на вчинення такої дії.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, встановила, що 08.04.2016 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову №49455710 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25 164,31 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 644 957,44 грн. Строк пред`явлення постанови до виконання - один рік.

На підставі постанови від 08.04.2016 ВП№49455710 старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2019 щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25 164, 31 дол. США.

23.10.2020 старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я. у зв`язку із невиконанням боржником постанови від 19.10.2020 винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках у межах стягнення 711 195, 04 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, а своє право порушеним, позивач звернувся із даним позовом до суду та просив визнати поважними причини пропуску звернення до суду, обґрунтовуючи початок перебігу процесуального строку з моменту отримання матеріалів виконавчого провадження у відповідь на адвокатський запит від 18.11.2020.

Відкриваючи провадження у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску процесуального строку на звернення до суду є поважними з урахуванням обґрунтування, наведеного позивачем в заяві про поновлення процесуального строку для звернення до суду від 14.11.2020, наданого на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2020 про залишення позовної заяви без руху, пояснень, наведених представником позивача у судовому засіданні та висновків, викладених Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові №826/8669/17 від 23.10.2018.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державний виконавець на вимоги суду не надав матеріали виконавчого провадження, суд першої інстанції позбавлений можливості встановити чи здійснювалися державним виконавцем дії щодо примусового виконання рішення, отже суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016 винесена без реального виконання судового рішення, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що виконавче провадження №63295689 з виконання постанови відкрито із порушенням п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону №1404-VIII, отже постанова від 19.10.2019 є протиправною та підлягає скасуванню. У зв`язку з тим, що постанова про арешт коштів боржника №63295689 прийнята як наслідок невиконанням постанови №63295689 від 19.10.2019 та визнана судом першої інстанції протиправною, на думку суду першої інстанції, таку також необхідно скасувати.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За приписами ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови приватного виконавця законодавством встановлено спеціальний 10-денний строк, обчислення якого пов`язано з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Початок перебігу строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на подачу адміністративного позову, позивача зазначив про те, що він фактично отримав постанову про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016 року 18.11.2020 року на запит адвоката Барсученка С. Вказана постанова не була йому направлена протягом 1-го дня з моменту її винесення, не була надана під час ознайомлення з матеріалами ВП №.06.2017 року. Також не була направлена відповідачем на вимогу суду під час розгляду справи №826/8669/17, про що вказано в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 року.

Крім того, 18.11.2020 позивач отримав і оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2020 та про арешт коштів боржника №63295689 від 23.10.2020. отже на думку позивача ним не пропущено строк їх оскарження.

08.02.2021 суд першої інстанції після залишення позовної заяви без руху з питань обґрунтування позивачем строку звернення до суду, прийшов до висновку про відповідність поданих доказів та відкрив провадження у справі.

Колегія суддів вважає вірним поновлення для позивача строку оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2020 та про арешт коштів боржника №63295689 від 23.10.2020, втім приходить до висновку про помилковість поновлення такого строку в частині оскарження постанови про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016 з огляду на наступне.

23.03.2021 відповідач надіслав до суду першої інстанції матеріали виконавчого провадження №63295689. Крім того, надано лист, яким повідомлено, що матеріали виконавчого провадження №49455710 не можуть бути надані до суду, оскільки знищені у 2020 році, відповідно до положень Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом МЮУ від 05.07.1999 №470/7.

Крім того до апеляційної скарги відповідач додав копію розписки з якої вбачається, що 30.06.2017 ОСОБА_1 отримав копію постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 ВП №494455710 разом з декларацією про доходи та майно боржника фізичної особи. Така копія посвідчена старшим державним виконавцем Гречухою О.Я. та містить печатку Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Колегія суддів дослідила постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі №826/8669/17 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2016 ВП №52864389 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.08.2017 ВП №52864389.

Під час розгляду даної справи було досліджено, що: «Як вбачається з оспорюваної постанови від 11.11.2016, підставою для відкриття виконавчого провадження відповідачем зазначено постанову Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві ВП №49455710 від 08.04.16р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25 164,31 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 644 957,44 грн.

Вказана постанова ВП №49455710 від 08.04.16р. у матеріалах справи відсутня. Наявність такої і підстави для її винесення заперечує Позивач, вказуючи на те, що не отримував її. При цьому, Позивач посилається, що рамках іншого виконавчого провадження ВП №49455710, відкритого постановою державного виконавця 27.11.15р. з виконання виконавчого листа, виданого 06.04.15 на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку 251 643,18 дол. США (а.с.16), державним виконавцем фактично ніякі дії з примусового виконання виконавчого документа не вчинялись, оскільки стягувач (банк) набув право звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) та прийняв предмет іпотеки у власність відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку», тобто поза рамками виконавчого провадження ВП №49455710. Вказана обставина слугувала підставою для повернення виконавчого листа без виконання стягувачеві згідно постанови державного виконавця від 09.11.16р. (а.с.17).»

«Враховуючи те, що матеріали справи не містять постанову про стягнення виконавчого збору від 08.04.16р. ВП №49455710, на підставі якої відкрито оспорюване виконавче провадження, ухвалою апеляційного суду від 10.10.18р. було витребувано у Відповідача таку постанову, у зв`язку з чим відкладено розгляд справи та продовжено строк її розгляду (ухвала надіслана Відповідачу як шляхом скерування на офіційну електронну адресу, так і поштовим зв`язком і отримана Відповідачем 16.10.18р, що підтверджується матеріалами справи). Втім, витребуваних судом доказів Відповідач апеляційному суду не надав, представник Відповідача двічі в судове засідання апеляційного суду не з`явився.».

Обізнаність зі справою №826/8669/17 сторонами не заперечується.

Проаналізувавши матеріали справи №640/29503/20 та обставини встановлені під час розгляду справи №826/8669/17, колегія суддів не може погодитись з судом першої інстанції, що про існування оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 №494455710 позивач дізнався лише отримавши відповідь на запит свого представника 18.11.2020.

Оскільки, згідно розписки, що наявна у матеріалах справи. ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову 30.06.2017 року. (а.с. 122).

Крім того, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2018 року у справі №826/8669/17 містить наступне: « 11.11.2016 старшим державним виконавцем відповідача Гречухом О.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52864389 про примусове виконання постанови №49455710, виданої 08.04.2016 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25164,31 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 644957,44 грн.» «Тобто, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №52864389 прийнята у відповідності до вимог законодавства. При цьому, доводи позивача про безпідставність стягнення з нього виконавчого збору з огляду на відсутність примусового стягнення з нього суми заборгованості за виконавчим листом Оболонського районного суду м. Києва №2/756/3172/14 від 06.04.2015 (оскільки стягувач самостійно прийняв у власність предмет іпотеки в позасудовому порядку), не можуть бути підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов, оскільки постанова державного виконавця №49455710 від 08.04.2016 про стягнення виконавчого збору позивачем не оскаржувалась, а тому є чинною станом час розгляду даної справи (протилежного позивачем не доведено).»

Також, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/8669/17 від 23.10.2018 також містить інформацію щодо існування постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 №494455710.

Отже, з наведеного вбачається, що отримавши у червні 2017 року спірну постанову про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 №494455710 або дізнавшись про її існування під час розгляду справи №826/8669/17, позивач мав реальну можливість звернутись до суду з відповідною позовною заявою, якщо вважав що відповідачем було неправомірно прийнято таку постанову, в межах десятиденного строку оскарження.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, законодавством регламентовано спеціальний десятиденний строк оскарження особою рішень, дій та бездіяльності державного виконавця, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах саме цієї категорії спорів та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач дізнався про порушення його прав у виниклих правовідносинах ще у червні 2017 року, то звертаючись до суду з позовом у листопаді 2020 року позивачем пропущено строк спеціальний десятиденний строк, регламентований ч. 2 ст. 287 КАС України, при відсутності жодних поважних причин для його поновлення.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно перевіривши всі доводи учасників справи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні поважні причини, які б об`єктивно унеможливили своєчасне подання позовної заяви ОСОБА_1 у межах десятиденного строку на виконання вимог КАС України, а тому позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (правонаступник - ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я. підлягає залишенню без розгляду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2020 та постанови про арешт коштів боржника №63295689 від 23.10.2020 колегія суддів виходить із наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що постанова про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2020 прийнята на виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 ВП №49455710.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону №1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 ВП №49455710 була видана строком пред`явлення до виконання в один рік, згідно приписів Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, який втратив чинність 05.01.2017, однак пред`явлена до виконання державним виконавцем згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016.

Суд зазначає, що відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII в редакції від 02.06.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно Закону №1404-VIII від 02.06.2016.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи те, що виконавче провадження №63295689 з виконання постанови відкрито із порушенням п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону №1404-VIII, то така є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, суд першої інстанції вірно вирішив, що у зв`язку з тим, що постанова про арешт коштів боржника №63295689 прийнята через невиконання постанови №63295689 від 19.10.2019 та визнана судом протиправною, така постанова має бути скасована.

Втім, доводи апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку звернення до суду та безпідставного поновлення такого строку судом першої інстанції щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 ВП №49455710 знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, отже враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді цієї справи було неповно встановлено обставини справи та порушено норми процесуального права, що призвело до помилкового задоволення вказаної вимоги.

У п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) підлягає частковому задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року - скасуванню в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 ВП №49455710.

Колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення без розгляду позовної вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (правонаступник - ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я.

В іншій частині доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишити без змін оскаржуване рішення в іншій частині задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Гречухом Олегом Ярославовичем скасувати, та в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан