Справа № 360/1710/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1710/21

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання - Пономарьової О.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.04.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач) у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач в період часу з 07.11.2015 по 16.06.2020 проходив службу в Національній поліції в Луганській області.

16.06.2020 наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області № 563 о/с від 05.06.2020, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області, було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Позивач звернувся до відповідача із заявою 10.02.2021, в якій прохав здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період проходження служби в ГУНП в Луганській області, а також надати довідку із зазначенням індексації грошового забезпечення за період проходження служби в ГУНП в Луганській області.

Відповідно до довідки від 11.02.2021 вихідний номер 152/111/22-2021 індексація грошового забезпечення з 07.11.2015 по 30.10.2017 позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.

Тобто, під час проходження служби та на час звільнення позивачу не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017.

Позивач вважає вказану бездіяльність протиправною та такою, що порушує його права, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 06.04.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (арк. спр. 17-18).

Відповідач до суду надав відзив на позов в якому заперечував проти задоволення позовних вимог (арк. спр. 20-22). В запереченнях відповідач зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 були внесені зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, доповнивши абзац п`ятий після слова "військовослужбовців" словом "поліцейських". Порядок № 1078 в редакції, яка діяла до набрання чинності постанови КМУ № 782, взагалі не передбачав індексацію грошового забезпечення поліцейських, а тому бюджетні асигнування на ці виплати не надходили, а кошторис на сплату грошового забезпечення такі виплати не передбачав.

Таким чином, правові підстави для нарахування та виплати індексації і грошових доходів поліцейським Національної поліції України з листопада 2015 року по жовтень 2017 року відсутні. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі у зв`язку з необґрунтованістю.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) за відсутності учасників справи, відповідно до статті 205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 (арк.спр.9), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (арк.спр.10), з 27.07.2015 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 по 16.06.2020 в Національній поліції України, наказом ГУНП в Луганській області № 563 о/с від 05.06.2020 звільнено з 16.06.2020 (арк. спр. 11).

Згідно з наказом ГУНП в Луганській області № 563 о/с від 05.06.2020 позивача звільнено зі служби в Національній поліції з 16.06.2020 за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням), з вислугою років на день звільнення у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 09 років 07 місяців 06 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 12 діб (арк. спр. 11).

Відповідно до довідки від 15.02.2021 вихідний номер 227/111/22-2021 індексація грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року позивачу не нараховувалася та не виплачувалася (арк. спр. 13), що підтверджено довідкою від 11.02.2021 вихідний номер 152/1111/22-2021 (арк. спр. 14).

Не погоджуючись з діями відповідача, щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580).

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Правове регулювання служби в поліції регламентується статтею 60 Закону № 580, згідно якої проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 77 Закону № 580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 77 Закону № 580 днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Як встановлено судом, за наказом ГУНП в Луганській області № 563 о/с від 05.06.2020 позивача звільнено зі служби в Національній поліції з 16.06.2020 за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням), з вислугою років на день звільнення у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 09 років 07 місяців 06 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 12 діб.

За період з 07.11.2015 по 30.10.2017 позивачу не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення.

Згідно із частинами першою, другою і п`ятою статті 94 Закону № 580 поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-ХІІ) встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено підстави для проведення індексації.

Статтею 6 Закону № 1282-ХІІ встановлено, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до преамбули та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" постановлено з метою реалізації Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" затвердити Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно із пунктом 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078) встановлено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 2 Порядку № 1078 визначено чіткий перелік видів грошових доходів громадян, що підлягають індексації.

Так, пунктом 2 Порядку № 1078 (в редакції від 24.11.2016) було встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку № 1078).

Пунктом 6 Порядку № 1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Таким чином, нормою закону, а саме статтею 94 Закону № 580 безпосередньо визначено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

У зв`язку з чим за спірний період з 07.11.2015 по 30.10.2017 стосовно позивача були визначені законом підстави для індексації грошового забезпечення як поліцейського.

Посилання представника відповідача на ті обставини, що зміни до Порядку № 1078 в частині розповсюдження його дії і на поліцейських були внесені шляхом доповнення абзацу п`ятого пункту 2 після слова "військовослужбовців" словом "поліцейських" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 "Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення" є незмістовним, оскільки Порядок № 1078 є підзаконним нормативним актом порівняно з нормами Закону України "Про Національну поліцію", якими передбачена індексація грошового забезпечення поліцейських. Порядок № 1078 лише деталізує та розвиває норми законів, якими передбачений обов`язок індексувати грошові доходи населення.

Суд зазначає, що частиною 3 статті 7 КАС України передбачено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17.10.2002 №17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Зважаючи на встановлені КАС України правила вирішення колізій в законодавстві виходячи з сили нормативно-правових актів суд не може погодитись із звуженням підзаконним актом прав осіб, доходи яких підлягають індексації відповідно до закону.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивача протиправно позбавлено права на отримання індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 по 30.10.2017, якщо така індексація підлягає виплаті.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 в справі № 823/2249/18, які відповідно до частини 5 статті 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (ідентифікаційний код 40108845, місцезнаходження: 93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 1) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 по 30.10.2017.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 07.11.2015 по 30.10.2017.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 квітня 2021 року.

Суддя В.С. Шембелян