Справа № 160/2929/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2021 року Справа № 160/2929/21
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій позивач просить:
1) Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.02.2020 року № 994/03.05-17 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період навчання в середньому професійно-технічному училищі №43 з професії - монтажник гіпсокартонник конструкцій з 01.09.1976 - 26.07.1979 року;
3) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи на підприємстві МП Мінор з 20.04.1998 року по 23.11.1998 року на посаді охоронця;
4) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 09.02.1983 по 01.01.1984 року та з 21.08.1992 року на посаді монтажника по монтажу і залізобетонних конструкцій у Павлоградському будівельному управлінні №10 тресту Павлоградпромжилбуд;
5) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до заяви про призначення пенсії від 28.01.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність відмови у призначенні пільгової пенсії за віком, оскільки має необхідний стаж для призначення пенсії та документи, що його підтверджують. Недоліки заповнення трудової книжки, що стались внаслідок недобросовісної роботи працівників відділу кадрового забезпечення, не можуть обмежити право особи на належний соціальний захист.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
До суду від представника відповідача 22.03.2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнає позовну заяву, вважає її необґрунтованою та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що надані позивачем документи, що підтверджують наявність пільгового стажу, через наявні недоліки не можуть підтвердити факт праці позивача повний робочий день на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку.
Позивачем до суду надіслано відповідь на відзив, в якому позивач вказує про безпідставність доводів відповідача, наполягає на ґрунтовності заявлених позовних вимог та просить суд задовольнити позов в повному обсягу.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , 28.01.2020 року, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про призначення пенсію на пільгових умовах по Списку №2. Його документи були розглянуті на Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.
Рішенням від 12.03.2020 року №4 в призначенні пенсії відмовлено з підстав недостатності пільгового стажу.

Період роботи 09.02.1983 року по 02.04.1998 року до пільгового стажу не зарахований.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №994/03.05-17 від 05.02.2020 року, зазначено наступне: «Згідно трудової книжки Ви працювали з 30.07.1979 по 26.10.1979 року та з 09.02.1983 року по 02.04.1998 року в Будівельному управлінні №10 тресту «Павлоградпромжитлобуд». Павлоградський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) 27.01.2020 року направив ваші документи на розгляд Комісії з питання підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Визначити право на пенсію та зарахувати стаж за Списком №2 можливо буде тільки після надходження рішення Комісії. Додатково повідомляємо, що для визначення права на пенсію за віком неможливо зарахувати періоди:

- Роботи з 20.04.1998 по 23.11.1998 року в МП «Мінор», оскільки неможливо прочитати печатку підприємства при звільненні

- Навчання в середньому професійно-технічному училищі №43, оскільки по батькові не співпадає з даними паспорта».

Для зарахування до стажу необхідно надати підтверджуючі довідки. Таким чином Ваш загальний стаж складає 22 роки 9 місяців 13 днів, стаж по Списку №2 - на теперішній час зарахувати не має можливості, тому протоколом від 05.02.2020 року №6 Вам відмовлено в призначенні пенсії за Списком №2

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач 30.07.2020 року (вх. №21777/Б-2800-20 від 10.08.2020 року) звернувся зі скаргою до Пенсійного фонду України.

За результатами розгляду скарги, листом Департаменту Пенсійного забезпечення №24054-21777/Б-03/8-2800/20 від 09.09.2020 року, зазначено: «Рішенням Комісії Вам підтверджено стаж роботи за Списком №2 з 09.02.1983 - 21.08.1992, про що ОСОБА_2 було повідомлено листом Головного управління від 23.03.2020 №0400-0301-8/11340. Ваш страховий стаж склав 22 роки 9 місяців 19 днів. При цьому до страхового стажу не зараховано час навчання з 01.09.1976 по 27.07.1979 року та період роботи на підприємстві МП «Мінор» з 20.04.1998 року по 23.11.1998 року. Водночас зазначаємо, що у разі зарахування до Вашого страхового стажу зазначених вище періодів Ваш страховий стаж становитиме 26 років 3 місяці 20 днів, що також не дає підстав для призначення Вам пенсії на пільгових умовах. У зв язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 Ви не маєте».

В Рішенні про результати розгляду заяви №4 від 12.03.2020 року зазначено наступне: «В довідці архіву від 05.12.2018 №318-Б зазначено, що згідно наказу з кадрових питань (особового складу) Павлоградського будівельного управління №10 значиться ОСОБА_1 : з 09.02.1983 (наказ від 07.02.1983 «22-к) прийнятий на роботу монтажником, з 02.04.1998 року (наказ від 02.04.1998 року №64-к) звільнений з посади монтажника сталевих і залізобетонних конструкцій. В документах по нарахуванню заробітної плати заявник значиться з січня 1984 року по березень 1998 року за 1983 рік документи відсутні. За таких обставин комісією прийнято рішення про підтвердження періоду роботи з 01.01.1984року по 21.08.1992року для зарахування до пільгового стажу за Списком №2.»

Не погодившись рішенням про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини суд справі, суд доходить наступних висновків.

Пенсії за віком на пільгових умовах призначаються в порядку та на умовах, встановлених ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якої працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт та професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, пенсія за віком на пільгових умовах призначається після досягнення чоловіками 55 років і за наявності страхового стажу від 25 років 6 місяців до 30 років (зокрема, чоловікам у період з 01.04.2018 року по 31.03.2019 року за наявності не менше 27 років страхового стажу) з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно п. 3 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Згідно п. З, 8, 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період робота на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 року.

Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637.

Так спірними, в межах розгляду даної справи є наступні періоди роботи позивача:

- період навчання з 01.09.1976 по 27.07.1979 року через невідповідність по-батькові позивача паспортним даним

- період роботи на підприємстві МП «Мінор» з 20.04.1998 року по 23.11.1998 року через нечіткість відбитку печатки підприємства на записі в трудовій книжці

- період роботи монтажником з 09.02.1983 по 31.12.1983 року через відсутність довідок про нараховану заробітну плату за цей період

- період роботи монтажником з 21.08.1992 року по 02.04.1998 року через відсутність даних про атестацію робочого місця.

Щодо періоду навчання, періоду роботи на підприємстві МП «Мінор», та періоду роботи монтажником з 09.02.1983 по 31.12.1983 року суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон України № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (п. 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Також, трудовий стаж та інші особливості проходження роботи можуть бути підтверджені іншими уточнюючим довідками.

Так, період навчання позивача в Професійно-технічному училищі №43 підтверджується Довідкою №205 від 21.03.2020 року, що видана ОСОБА_1 , що підтверджує факт того, що останній дійсно навчався в даному навчальному закладі в м. Павлоград, Дніпропетровської області з професії - «монтажник гіпсокартонних конструкцій» з 01.09.1976 - 26.07.1979 року. Підстава - наказ про зарахування - №228-к від 01.09.1976 року, наказ про відрахування №54-к від 28.07.1979 року. недоліки заповнення документу про освіту, за умови наявності інших доказів, підтверджуючих факт, період та правові підстави проходження навчання особи, не можуть спростувати факт та період такого навчання.

Так, само щодо роботи позивача на МП «Мінор» у період з 20.04.1998 року по 23.11.1998 року дана обставина підтверджена записами трудової книжки, з посиланням на відповідні накази по підприємству. Нечіткий відбиток печатки підприємства на запису про звільнення позивача, жодним чином не свідчить про відсутність даного періоду трудового стажу позивача.

Крім того, відповідач в межах наданих законом повноважень не позбавлений права звернутись до даного підприємства з метою уточнення даних щодо звільнення позивача.

Щодо період роботи монтажником з 09.02.1983 по 31.12.1983 року .

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Наказу №22-к по будівельному управлінню №10 треста «ППЖС» від 07.02.1983 року - ОСОБА_1 було прийнято на роботу монтажником на підставі заяви. Даний факт також підтверджується записом №5 в трудовій книжці. Запис не має підчисток або якихось виправлень.

Відповідно до Наказу №54-к по будівельному управлінню №10 треста «ППЖС» від 08.04.1997 року, було спрямовано на учбово-курсовий комбінат фірми «Павлоградстрой» по отримання другої професії стропальщика.

Відповідно до Наказу №64-к по будівельному управлінню №10 треста «ППЖС» від 02.04.1998 року, - було звільнено з роботи за власним бажанням. Даний факт також підтверджується записом №13 в трудовій книжці. Запис не має підчисток або якихось виправлень.

Архівною довідкою №318-Б від 05.12.2018 року, довідкою №374-Б від 18.09.2020 року, зазначається та підтверджується факт наявності зазначених документів та здачу на зберігання їх до архівного сектору в м. Павлограді.

Отже, з даних документів, а саме трудової книжки, наказів та архівних довідок про прийняття та звільнення роботи підтверджується той факт, що ОСОБА_1 дійсно працював на посаді, що має пільговий характер праці з 09.02.1983 по 02.04.1998 року.

Запис щодо призначення позивача на посаду, наказ про його призначення, ніким не оскаржено і в належному порядку недійсним не визнано. Тому, вважати, що відсутність довідки про заробітну плату за 1983 рік не може свідчить про відсутність підстав для зарахування даного періоду роботи до пільгового стажу. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що довідка про заробітну плату жодним чином не є доказом роботи особи повний робочий день на посаді, що дає право на призначення пільгової пенсії.

Щодо періоду роботи з 21.08.1992 року по 02.04.1998 року та відсутність даних про атестацію робочого місця, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 року, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року №41.

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з п.4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

В п. 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Таким чином, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено на керівників підприємств, а тому у випадку її не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є неправомірним.

Також суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списку № 2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.

За таких обставин, суд вважає, що своєчасність та проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Будь-які причини, з яких атестація не була проведена, не є підставою для відмови у зарахуванні стажу позивачеві.

Суд вважає, що матеріалами справи спірний період роботи позивача підтверджено належними та достатніми доказами, такий стаж має бути зарахований до його трудового стажу.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Окрім того, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року по справі № 638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З огляду на встановлені у справі обставини суд прийшов до висновку, що записи у трудовій книжці позивача щодо спірних періодів його роботи, а також надані довідки є належним і допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача, а виявлені відповідачем недоліки, не можуть бути підставою для обмеження позивача у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

З вищевикладених норм випливає, що відповідач, у разі незгоди з відомостями зазначеними в документах позивача, має право на реалізацію повноважень наданих йому частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV, а саме: вимагати відповідні документи від підприємства, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо, проте таким правом суб`єкт владних повноважень не скористався.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.02.2020 року № 994/03.05-17 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Ґайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:

зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період навчання в середньому професійно-технічному училищі №43 з професії - монтажник гіпсокартонник конструкцій з 01.09.1976 - 26.07.1979 року;

зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи на підприємстві МП Мінор з 20.04.1998 року по 23.11.1998 року на посаді охоронця;

зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 09.02.1983 по 01.01.1984 року та з 21.08.1992 року на посаді монтажника по монтажу і залізобетонних конструкцій у Павлоградському будівельному управлінні №10 тресту Павлоградпромжилбуд;

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до заяви про призначення пенсії від 28.01.2020 року.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

Враховуючи те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.02.2020 року № 994/03.05-17 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасовано в судовому порядку, суд дійшов висновку щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.01.2020 року з урахуванням висновків суду та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 2 К АС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень рішення кого оскаржується, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийнятого рішення.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.02.2020 року № 994/03.05-17 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період навчання в середньому професійно-технічному училищі №43 з професії - монтажник гіпсокартонник конструкцій з 01.09.1976 - 26.07.1979 року;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи на підприємстві МП Мінор з 20.04.1998 року по 23.11.1998 року на посаді охоронця;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 09.02.1983 по 01.01.1984 року та з 21.08.1992 року на посаді монтажника по монтажу і залізобетонних конструкцій у Павлоградському будівельному управлінні №10 тресту Павлоградпромжилбуд;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.01.2020 року з урахуванням висновків суду та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 29.04.2021 року.

Суддя О.М. Неклеса