Справа № 480/161/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2021 року Справа №480/161/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/161/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарешті визнати ОСОБА_1 померлого чоловіка, ОСОБА_2 , особою зі статусом військовослужбовця;
- визнати протиправним та скасувати рішення №42 від16.11.2020р. Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не переведення ОСОБА_1 , з пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на пенсію в разі втрати годувальника, згідно, п. «в» ч.4 ст.30, у розмірі передбаченим п. «а» ст.36 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з моменту звернення, з 10.11.2020р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.11.2020р., та здійснити перерахунок і переведення ОСОБА_1 , з пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на пенсію в разі втрати годувальника, згідно, п. «в» ч.4 ст. 30, у розмірі передбаченим п. «а» ст.36 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з моменту звернення, з 10.11.2020р.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач є пенсіонером, дружиною померлого ОСОБА_2 - ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З 27.11.2020р. переведена і отримує пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, згідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.09.2020р. у справі №480/1343/20. 10.11.2020р. позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок і переведення її з пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, на пенсію в разі втрати годувальника, згідно, п. «в» ч.4 ст.30 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, у розмірі передбаченим п. «а» ст.36 згаданого закону, з моменту її звернення. Листом від 23.11.2020р. відповідач повідомив, що рішенням №42 від 16.11.2020р. позивачу відмовлено в перерахунку і переведенні з пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, на пенсію в разі втрати годувальника, згідно, п. «в» ч.4 ст.30 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, у розмірі передбаченим п. «а» ст.36 згаданого закону, з моменту її звернення, оскільки чоловік позивача відносився до категорії військовозобов`язаних запасу і не мав статусу військовослужбовця. Позивач не погоджується з даним рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким. що порушує її права.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
В подальшому позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву (а.с. 42).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача, ОСОБА_2 , був учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986-1987 р.р., що підтверджено посвідченням категорії 1, серії НОМЕР_2 , мав посвідчення інваліда 3 групи і мав право на встановлені законодавством України пільги для ветеранів війни-інвалідів (а.с. 6).
Після смерті чоловіка, позивач отримала 30.04.2015 посвідчення дружини померлого із числа ліквідаторів 1 категорії, смерть якого пов`язана із Чорнобильською катастрофою (а.с. 7 (зворотній бік).
З 02.06.2009 року позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області та отримувала пенсію за вислугу років.
Відповідно до рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року по справ № 480/1343/20, позивача з 37.11.2020 року переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на підставі ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 12-15).
Згодом позивач звернулась до відповідача із заявою від 10.11.2020 року щодо переведення з пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, на пенсію в разі втрати годувальника, згідно, п. «в» ч. 4 ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с. 32).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 16.11.2020 № 42 позивачу відмовлено в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, згідно ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". В обгрунтування відмови у рішенні відповідач зазначив, що за матеріалами архівної пенсійної справи, ОСОБА_2 працював у колгоспі «Будьоновець», який в подальшому був реорганізований в КСПП «Паліївське» з липня 1978 року по листопад 1997 року. Згідно архівної довідки від 07.09.2006 р. № 33608, виданою галузевим архівом Міністерства оборони України, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 27.11.1986 року по 12.02.1987 року у складі військової частини № НОМЕР_1 як військовозобов`язаний запасу, тобто не мав статусу військовослужбовця (а.с. 33). Про зазначене рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 23.11.2020 року (а.с. 11).

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Згідно ч. 1-2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

В силу положень п. "в" ч. 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються: батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є особами з інвалідністю.

З матеріалів справи суд вбачає, що підставою для відмови позивачу у переведенні на пенсію у зв`язку зі втратою годувальника, відповідно до ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в рішенні від 16.11.2020 року № 42, відповідач зазначив те, що ОСОБА_2 (померлий чоловік позивача) не мав статусу військовослужбовця, оскільки згідно архівної довідки від 07.09.2006 р. № 33608, виданою галузевим архівом Міністерства оборони України, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 27.11.1986 року по 12.02.1987 року у складі військової частини № НОМЕР_1 як військовозобов`язаний запасу (а.с. 33).

Суд зазначає, Згідно статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користувались всією повнотою соціально - економічних, політичних та особистих прав і свобод і несли усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

У період перебування померлого чоловіка позивача на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обовязок». Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, військовозобов`язаними. За правилами статей 7, 9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 цього Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За правилами частини першої статті 16 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 01.03.2016 у справі №21-1887а15, у суду відсутні підстави для відступу від такої позиції.

З матеріалів справи суд вбачає, що відповідно до довідки Ямпільського районного військового комісаріату від 24.05.2019 року № 68 (а.с. 8), ОСОБА_2 (померлий чоловік позивача) дійсно був призваний Ямпільським районним військовим комісаріатом на спеціальні збори та приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 27.11.1986 року по 12.02.1987 рік, у складі військової частини № НОМЕР_1 . Даний факт також підтверджується архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 07.09.2006 №33608, тобто у розумінні ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" померлий чоловік ОСОБА_2 (померлий чоловік позивача) є військовослужбовцем.

Дані висновки також було викладено у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року № 480/1343/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (а.с. 12-15).

При цьому судом встановлено, що відповідно до Витягу із протоколу від 19.03.2015 року № 946 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, захворювання та причина смерті ОСОБА_2 (померлий чоловік позивача) пов`язані з виконанням обов`язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 5).

Разом з тим, як зазначено позивачем у позовній заяві та не заперечувалося відповідачем у відзиві з 27.11.2020 р. позивач було переведено на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, згідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003р., відповідно з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.09.2020р. у справі №480/1343/20 (а.с. 12-15).

А відтак суд зазначає, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, згідно ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з підстав викладених в оскаржуваному рішенні від 16.11.2020 року № 42.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №42 від16.11.2020р. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на пенсію по втраті годувальника за її заявою від 10.11.2020 року, згідно ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , у розмірі передбаченим п. «а» ст.36 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість такого порушення в майбутньому.

При цьому, оскільки спірні правовідносини пов`язані виключно із встановленням права позивача на пенсію по втраті годувальника, то позовні вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, у розмірі передбаченим п. «а» ст.36 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки суд не може вирішувати спори, які ще не виникли, тобто на майбутнє.

Разом з тим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області визнати ОСОБА_1 померлого чоловіка, ОСОБА_2 , особою зі статусом військовослужбовця, оскільки чинним законодавством не віднесено до повноважень органів Пенсійного фонду визнання осіб зі статусом військовослужбовця.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору у розмірі 840,80 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 30.12.2020 року № 13 (а.с. 3).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №42 від16.11.2020р.

Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на пенсію по втраті годувальника з дати подання заяви від 10.11.2020 року, згідно ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек