Справа № 580/2616/21
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питань забезпечення позову

29 квітня 2021 року Справа № 580/2616/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючого судді Бабич А.М, розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

УСТАНОВИВ:

28.01.2021 на адресу Черкаського окружного адміністративного суду до часу звернення з позовною заявою надійшла заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - заявник) про забезпечення позову (далі - Заява) шляхом зупинення дії рішення від 15.04.2021 №13-20/VIII «Про затвердження заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів», яким затверджено ОСОБА_2 на посаду заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 05.05.2021 та забороною Будищенській сільській раді Черкаського району Черкаської області вчиняти дії щодо прийняття на посаду заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 05.05.2021 ОСОБА_2 .

В обгрунтування зазначено, що з 06.01.2021 заявника затверджено на посаду заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради. Цього ж дня він склав присягу посадової особи органу місцевого самоврядування. 15.04.2021 Будищенською сільською радою прийнято рішення від 15.04.2021 №13-19/VIII «Про звільнення з посади заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради», яким його звільнено з відповідної посади. 15.04.2021 рішення №13-20/VIII, яким на вказану посаду призначено ОСОБА_2 . Заявник має намір звернутися до суду з позовною заявою про скасування рішення щодо його звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стверджує, що у випадку ухвалення судового рішення про задоволення його позовних вимог, зокрема поновлення на вказаній вище посаді, виконання рішення суду може істотно ускладнитися чи взагалі унеможливитися, оскільки на зазначену посаду буде призначено іншу особу.

Відповідно до положень ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вирішив розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши Заяву, оцінивши заявлені доводи, суд вважає її необґрунтованою з огляду на таке.

На підставі ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частинами 4-6 ст.154 КАС України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. При цьому, відповідно до ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Наявності таких обставин позивач не довів. Заявлені обґрунтування клопотання та додані докази не свідчать про очевидність протиправності спірних дій, неможливість чи ускладнення виконання судового рішення або ефективності захисту чи поновлення прав та інтересів позивача.

Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 (ЄДРСР 73082059) зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Очевидних ознак протиправності оскаржуваних позивачем дій, рішень на стадії до пред`явлення позову у справі судом не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 стосовно тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до ч.3 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За приписами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Заявник, звертаючись до суду із Заявою щодо зупинення дії рішення від 15.04.2021 №13-20/VIII «Про затвердження заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів», яким затверджено ОСОБА_2 на посаду заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, не врахував, що воно не регулює безпосередньо його прав та інтересів. Зокрема, спірне рішення стосується прав та інтересів виключно ОСОБА_2 та відповідає ознакам індивідального акту, що обгрунтовується таким.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії, оскільки: видане посадовою особою органу місцевого самоврядування; не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо покладення обов`язків заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради; не розрахований на багаторазове застосування й вичерпує дію після його реалізації.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Суд також врахував висновок Верховного суду (далі ВС), викладений в ухвалі від 02.07.2018 у справі №9901/657/18, відповідно до якого процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно-правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії. Звертаючись до суду з позовом щодо законності правового акта суб`єкта владних повноважень індивідуального характеру, позивач також повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень. Відсутність у будь-кого, зокрема й у позивачів, прав та/або обов`язків у зв`язку з виданням оскарженого Указу не породжує у таких осіб і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом.

Суд застосовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладену у постанові від 18.12.2018 у справі №9901/657/18, відповідно до якої право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий, або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Оскільки позивач у зв`язку з призначенням ОСОБА_2 на посаду заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів ради не є учасником (суб`єктом) правовідносин, передбачених у відповідному рішенні (розпорядженні), як акті індивідуальної дії, таке рішення не породжує безпосередньо для позивача жодних прав та обов`язків. Тому і не надає права на судовий захист.

Тому суд дійшов висновку, що заявлений позивачем спосіб вжиття заходів забезпечення позову не є співмірним.

Доводи щодо неможливості у подальшому поновитися на посаді не обгрунтовані, оскільки п.6 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України встановлено підставу для звільнення особи - поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Не доведено жодним доказом, що без застосування заходів забезпечення неможливим буде ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Тому Заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.2-20, 150-154, 243, 248, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви (вх. від 28.04.2021 №15038/21) ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити повністю.

2. Копії ухвали направити учасникам справи.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 15 днів до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Суддя А.М. Бабич

Ухвала постановлена, складена в повному обсязі та підписана 29.04.2021.