Справа № 140/1857/21
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1857/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.03.2019 року №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі акта позапланової невиїзної перевірки від 27.02.2019 №3562/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , про проведення якої їй не було відомо. Відповідач на підставі відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової служби (ДПС) про суми виплачених доходів за 2017 року встановив отримання від ПАТ «УкрСиббанк» доходу у вигляді додаткового блага у сумі 1 194 770,92 грн. На думку позивача, ці відомості підтверджують лише факт подання банком податкового розрахунку за формою №1ДФ щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку фізичної особи ОСОБА_1 , однак на їх підставі неможливо встановити складові прощеної (анульованої) кредитором суми боргу, яка може включати як основну суму кредиту, так і відсотки за користування ним, комісію та/або штрафні санкції (пеню). З наведених підстав позивач вважає, що висновки акта перевірки, який покладено в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень про нарахування податку з доходів фізичних осіб, військового збору та застосування штрафних санкції за неподання податкової декларації про майновий стан за 2017 рік, є необґрунтованими та передчасними.

Зазначає, що Законом України від 09.04.2015 №321-VIII «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань» підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 8 такого змісту: «не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Взаємовідносини позивача з ПАТ «УкрСиббанк» по кредитному договору 0 від 16.11.2008 припинились 20.10.2017, після прийняття банком, як кредитором, рішення про анулювання позивачу кредитної заборгованості в сумі 1 713 323,27 грн, що складається з суми кредиту (основної суми боргу) у розмірі 1 194 770,92 грн та процентів у розмірі 518 552,35 грн. Саме з основної суми боргу у розмірі 1 194 770,92 грн відповідач визначив грошові зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб та військового збору і прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Однак, при цьому відповідач безпідставно не застосував положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України та не врахував, що до додаткового блага платника податків не включається сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що станом на 01.01.2014 не була погашена, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року.

Разом з тим, під час проведення перевірки відповідач керувався виключно податковим розрахунком за формою №1-ДФ. Як наслідок, до складу загального річного оподатковуваного доходу позивача за 2017 рік було включено всю суму прощеного боргу, в тому числі суми, що відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України не вважаються додатковим благом. Відповідно, суми грошових зобов`язань позивача з податку на доходи фізичних осіб та військового збору були визначені помилково та завищені.

Крім того, позивач вважає, що невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

З наведених підстав просить позов задовольнити повністю, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 27.03.2019 року №, №, №.

Ухвалою судді від 24.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.49).

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав (а.с.52-54). В обґрунтування своєї позиції вказав, що у зв`язку із отриманням інформації про виплату ОСОБА_1 доходу та неподання нею декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік проведено документальну позапланову невиїзну перевірку, за результатами якої встановлено порушення останньою підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 179 ПК України, а саме заниження податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік у сумі 215 058,77 грн; пункту 162.1, статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір у сумі 17 921,56 грн, а також статті 49, пункту 176.1 статті 176 ПК України в частині неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік. Сума виплаченого на користь ОСОБА_1 доходу становить 1 194 770,92 грн, що було встановлено на підставі відомостей з центральної бази Державного реєстру фізичних осіб ДПС про суми виплачених доходів за 2017 рік. Цей дохід позивач отримала від «УкрСиббанк» у вигляді прощеного (анульованого) боргу (ознака доходу «126») та він відображений кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум отриманого з них податку за формою №1ДФ (далі податковий розрахунок №1ДФ) за підсумками звітного періоду, в якому такий борг анульовано. Оскільки кредитором виконано вимоги підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, то боржник (позивач) самостійно мала сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації. Невиконання обов`язку платником податку щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та подання податкової декларації мало наслідком прийняття податкових повідомлень-рішень.

Відповідач вважає, що прийняті податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам чинного законодавства та у задоволенні позову просив відмовити повністю.

25.03.2021 за вх. №14016/21 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача - адвокат Гламазда М.П.. з доводами відзиву не погодився з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.57-59).

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд звертає увагу, що заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи за участю сторін не відповідає вимогам статті 167 КАС України, а тому не підлягало вирішенню по суті.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у завах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

У період з 21.02.2019 по 25.02.2019 на підставі пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України, наказу від 12.02.2019 №533, повідомлення про проведення позапланової документальної перевірки від 12.02.2019 №132 працівником ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності платника податків фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт перевірки від 27.02.2019 №3562/03-20-13-02/ НОМЕР_1 (далі акт перевірки; а.с.17-21).

Згідно висновків акта перевірки, податковим органом встановлено порушення ОСОБА_1 підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 179 ПК України, внаслідок чого занижено податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік у сумі 215058,77 грн; пункту 162.1, статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, що призвело до заниження військового збору у сумі 17 921,56 грн; статті 49, пункту 176.1 статті 176 ПК України не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2017 рік.

Такий висновок зроблено на підставі використаних під час проведення перевірки відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів, відповідно до яких ОСОБА_1 отримала у 2017 році дохід у вигляді додаткового блага у сумі 1 194 770,92 грн від ПАТ «УкрСиббанк». Фізичною особою ОСОБА_1 дохід, отриманий від ПАТ «УкрСиббанк» у 2017 році, не задекларований.

На підставі акта перевірки 27.03.2019 ГУ ДПС у Волинській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено на 268 823,46 грн грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (з них 215 058,77 грн - основний платіж та 53 764,69 грн - штрафні санкції) (а.с.24);

№, яким збільшено на 22 401,95 грн грошове зобов`язання з військового збору ( з них 17 921,56 грн основний платіж та 4 480,39 грн штрафні санкції) (а.с.26);

№ про застосування штрафу у сумі 170,00 грн (а.с.21).

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовує та визначає Податковий кодекс України (ПК України; тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.2. пункту 78.1. статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, у разі якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Як обумовлено статтею 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.

Перевіряючи доводи позивача стосовно неповідомлення її про проведення податкової перевірки і, як наслідок, відсутність правових наслідків такої, суд встановив, що документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_2 проведено відповідно до наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 12.02.2019 №533, який видано на підставі підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України. Як видно з повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке ОСОБА_2 отримала 15.02.2019 (а.с.16), вона повідомлена про проведення позапланової невиїзної перевірки письмово (повідомлення від 12.02.2019 №132) з одночасним доведенням до відома наказу від 12.02.2019 №533, про що також вказано у розділі І акта перевірки. Отже, наведене спростовує доводи позивача про недотримання порядку проведення позапланової невиїзної перевірки та про її необізнаність про застосування контролюючим органом таких заходів податкового контролю.

Відтак, на думку суду, позивач не була позбавлена можливості реалізувати своє право, визначене підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, бути присутньою під час проведення перевірки та надавати пояснення і документи з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом (у даному випадку щодо укладення кредитного договору, виникнення заборгованості і списання боргу за кредитним договором).

Позивач участі у проведенні перевірки не взяла, що не є перешкодою для її проведення.

Поштове відправлення із складеним на виконання вимог пункту 86.4 статті 86 ПК України актом документальної невиїзної перевірки від 27.02.2019 №3562/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , надіслане 28.02.2019 за податковою адресою позивача, та вручений останній 09.03.2019, що підтверджується підписом на поштовому повідомленні (а.с.23).

Акт перевірки за змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України є підставою для прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу податкового повідомлення-рішення (у випадках, визначених статтею 54 ПК України).

Оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено факту порушення проведення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки, то суд відхиляє доводи ОСОБА_2 про неможливість застосування правових наслідків такої перевірки. Відтак, акт перевірки є доказом джерелом інформації стосовно виявлених порушень вимог податкового законодавства.

Отже, суду належить перевірити доводи сторін стосовно наявності/відсутності підстав для нарахування позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та штрафу за неподання ОСОБА_2 декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Як встановлено пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України та є вичерпним.

За змістом підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Вирішуючи питання щодо обов`язку позивача сплатити податок на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання (прощення) боргу кредитором, суд зазначає, що відповідач виходив з податкової інформації (відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України), з якої встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» 2017 році нараховано ОСОБА_1 дохід у сумі 1 194 770,92 грн з ознакою «126» додаткове благо.

Підпунктом «б» пункту 176.2 статі 176 ПК України обумовлено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Довідник ознак доходів фізичних осіб (додаток до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року №4, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за №111/26556) за ознакою доходу «126» передбачає відображення доходу, отриманого платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу).

Поряд із цим, за змістом підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Так Законом України від 09 квітня 2015 року №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі Закон №321-VIII, набрав чинності 07 травня 2015 року) підпункт 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України доповнено абзацом другим, за змістом якого сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Наведені вище норми вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Тому боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку.

Крім того, Законом №321-VIII підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України також доповнено пунктом 8 такого змісту: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року».

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. Застосування вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, однак необхідною передумовою застосування цих положень є саме зміна валюти кредитування.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 04.06.2020 у справі №826/7305/17, від 19.07.2019 у справі №826/4240/18, від 05.11.2019 року у справі №821/465/17, від 14.11.2019 у справі №520/10880/18.

Проте у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.06.2020 у справі №260/769/19, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

Таким чином, визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції, суми пені), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин.

Як встановлено судом, контролюючий орган вживав заходів для перевірки податкової інформації щодо операцій з нарахування ПАТ «УкрСиббанк» доходу у вигляді додаткового блага на користь ОСОБА_1 згідно з податковим розрахунком №1ДФ за 2017 рік. З цією метою ним надіслано на адресу ПАТ «УкрСиббанк» відповідний запит на що отримано відповідь у якій банк підтвердив інформацію у податковому розрахунку за формою №1ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), встановленого підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, та у вигляді процентів комісії та/або штрафних санкцій, (пені), прощених (анульованих) ним як кредитором за самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності та про повідомлення платника податку шляхом укладення додаткових договорів про прощення боргу про обов`язок сплатити податки та збори з доходу від сум прощеного боргу, дані обставини підтверджуються розділом ІІІ акту перевірки від 27.02.2019 №3562/03-20-13-02/ НОМЕР_1 (а.с.18).

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Це означає, що позивач також повинна доводити свої вимоги та надати усі наявні у неї докази щодо спірних правовідносин, у тому числі й ті, які стосуються її відносин із банком (кредитором), яким прощеного (анульовано) борг за кредитом. Проте жодні докази позивач не надала.

Суд звертає увагу, що представник позивача необґрунтовано посилається на правові позиції Верховного Суду в межах спірних правовідносин, оскільки як установлено судом на підставі повідомлення АТ «Укрсиббанк» від 20.10.2017 №63-5/475 про анулювання боргу за кредитним договором 16.11.2007 №00, відповідно до якого банком було прощено (анульовано) частину боргу в валюті кредиту, а саме 45 085,78 доларів США (основна сума боргу), що в еквіваленті станом на дату прощення боргу за курсом Національного банку України становить 1 194 770,92 грн.

Як убачається із розрахунку фінансових та штрафних санкцій до акту про результати документальної перевірки ОСОБА_1 грошові зобов`язання згідно оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями визначалися виключно із врахуванням прощеної суми основного боргу (а.с.22).

Також, позивачем не доведено та матеріали справи не містять будь - яких доказів зміни умов кредитного договору 16.11.2007 №00 щодо валюти зобов`язання та будь-яких додаткових угод вказаного договору щодо зміни валюти зобов`язання між сторонами не укладалося, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX ПК України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Аналогічна правова позицію, викладена в постанові Верховного Суду від 06.11.2020 по справі № 826/7313/17, від 19.06.2020 по справі №260/769/19, від 29.01.2019 по справі №821/707/17.

Таким чином, оскільки в ході судового розгляду встановлено факт отримання позивачем у 2017 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 1 194 770,92 грн, останній підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними пункту 167.1 ст. 167 ПК України, а тому ОСОБА_1 зобов`язана була сплатити податок на доходи фізичних осіб.

Відповідно до пункту 123.1. статті 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин, відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.03.2019 №, яким позивачу збільшено на 268 823,46 грн грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (з них 215 058,77 грн - основний платіж та 53 764,69 грн - штрафні санкції).

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Згідно підпункту 1.4. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Пунктом 1.3. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що ставка збору складає 1,5 % об`єкта оподаткування.

Відповідно до підпункту 1.6. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

З огляду на зазначене дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага включається до загального місячного оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%, тому сума військового збору, згідно податкового повідомлення-рішення від 27.03.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по військовому зборі на 22 401,95 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 17 921,56 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями) 4 480,39 грн нарахована позивачу податковим органом також правомірно.

Крім того, пунктом 176.1 статті 176 ПК України, передбачено, у тому числі, обов`язок платників податків подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Пунктом 49.1. статті 49 ПК України, передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 49.2. статті 49 ПК України, платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Згідно пункту 179.1. статті 179 ПК України, платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Нормами підпункту 49.18.4 пункту 49.18. статті 49 ПК України, передбачено, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (пункт 179.7. статті 179 ПК України)

Приписи пункту 120.1. статті 120 ПК України, передбачають, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Враховуючи вищевикладене, суд уважає, що позивач як платник податку, зобов`язана була подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 1 194 770,92 грн, отриманий від АТ «УкрСибанк» внаслідок анулювання (прощення) вказаної заборгованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 податкова декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік до контролюючого органу не подана, доказів протилежного суду не надано, а відтак контролюючим органом правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 27.03.2019 №, яким донараховано штрафні санкції в сумі 170,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених вище обставин, суд уважає, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено наявність у діях позивача складу податкового правопорушення, а відтак - правомірність оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позову повністю, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.03.2019 року №, №, № відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Головуючий

Суддя В.В.Мачульський