Справа № 826/8260/16
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа №826/8260/16

адміністративне провадження №К/9901/12479/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Н.В. Коваленко, перевіривши касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Грошової Світлани Василівни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року, позов задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Згідно з електронним маркуванням 358, проставленим на рекомендованому поштовому відправленні АТ «Укрпошта», касаційна скарга направлена до Верховного Суду 07 квітня 2021 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Справу в суді першої інстанції розглянуто за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок про те, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає те, що суди попередніх інстанцій задовольнили позовні вимоги, заявлені до неналежного відповідача, не врахували висновки щодо застосування норм права, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17.

Також скаржник зазначає, що позов пред`явлено до конкретної особи - Уповноваженої особи Фонду Чернявської О.С. За час розгляду справи Уповноважені особи Фонду неодноразово змінювалися, проте суди першої та апеляційної інстанцій не врахували цих змін, не зазначили прізвища, імені, по батькові Уповноваженої особи Фонду, бездіяльність якої було визнано протиправною та яку зобов`язано вчинити певні дії. Суди не застосували положення частини четвертої статті 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», частини першої статті 203, частини другої статті 215, частини першої статті 216, частин першої та другої статті 228 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання скаржника на вищезгадану судову практику, оскільки висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року справі № 727/8505/15-ц стосується іншого предмету позову, а саме: стягнення банківського вкладу. У цій же справі суди попередніх інстанцій вирішували спір щодо дій (бездіяльності) Уповноваженої особи Фонду щодо невнесення позивача до переліку вкладників банку та зобов`язання вчинити певні дії.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 відступила від висновків щодо застосування права у питанні юрисдикційного спору у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, на яку міститься посилання у касаційній скарзі, сформулювавши висновок про те, що: «При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень) є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом».

Зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду не суперечить висновкам судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень є необґрунтованими, а тому не можуть бути прийняті в якості належних та достатніх підстав, передбачених положеннями частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства, для відкриття касаційного провадження у справі.

Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, нормативно-правові акти, а також позицію скаржника про те, що судами ухвалено судові рішення з порушенням вимог чинного законодавства України, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Грошової Світлани Василівни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Коваленко