Справа № 520/13481/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 квітня 2021 року Справа №520/13481/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по тексту позивач, ФОП ОСОБА_2 ) 05.10.2020 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, вулиця Пушкінська, будинок 46, місто Харків, 61057, ), в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 25.05.2018 №7-2030 на суму 15 183,14 грн., від 11.04.2019 №1-2030 на суму 54 659,29 грн., від 31.03.2020 №1-2030 на суму 63 592, 55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає протиправними визначення контролюючим органом сум податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб, оскільки він, як платник єдиного податку, звільняється від сплати земельного податку у зв`язку із використанням землі під нежилими приміщеннями для здійснення господарської діяльності.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 позовну заяву у справі №520/13481/2020 було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2020 адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі №520/13481/2020 у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем 19.11.2020 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав правомірності визначення сум податкових зобов`язань як власнику нежитлових приміщень. Вказує, що статтею 281 Податкового кодексу України передбачено пільги щодо сплати земельного податку для фізичних осіб. Зокрема, від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком) (підпункт 281.1.3 пункт 281.1 статті 281 Податкового кодексу України). Позивач є пенсіонером за віком, проте останній використовує земельну ділянку для обслуговування нежитлових приміщень, що не передбачено пунктом 281.2 статті 281 Податкового кодексу України.

Розглянувши надані документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 25.07.1997 №2 019736 та перебуває на податковому обліку у ГУ ДПС у Харківській області.

Позивач з 01.04.2013 перейшов на спрощену систему оподаткування, ставка єдиного податку 20% група 2, що підтверджується копією витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с. 16).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом за позивачем значяться наступні нежитлові приміщення загальною площею 825,9 кв.м, у нежитлових будівлях, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Господарську діяльність позивач здійснює за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 25.05.2018 №7-2030, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 15 183,14 грн. з земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік (а.с. 8);

- від 11.04.2019 №1-2030, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 54 659,29 грн. з земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік (а.с. 9);

- від 31.03.2020 №1-2030, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 63 592,50 грн. з земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік (а.с. 10);

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд звертає увагу на те, що у межах правовідносин сторін спірним є питання застосування положення підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України щодо звільнення позивача від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), зважаючи на відсутність оформлення платником податків права власності або користування на земельну ділянку, на якій знаходиться нерухоме майно належне платнику податків на праві власності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, визначених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, передбачених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

За приписами підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII) платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Згідно з положеннями підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 16.01.2020 №466-IX) платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.

Водночас, правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності.

З системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що для надання пільг платнику єдиного податку потрібно наявність двох умов:

1) використання позивачем власної земельної ділянки у своїй господарській діяльності; 2) наявність у нього статусу платника єдиного податку І-ІІІ групи.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 08.08.2018 у справі №820/5485/17.

Судовим розглядом встановлено, що позивач є платником єдиного податку ІІ групи, яка здійснює різні види господарської діяльності згідно КВЕД.

Водночас встановлено, що позивачу належить на праві власності нежитлові приміщення загальною площею 825,9 кв.м, у нежитловій будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Основним видом діяльності позивача є механічне оброблення металевих виробів (код КВЕД:25.62). Водночас, позивач здійснює інші види діяльності.

Позивачем надано до суду докази на підтвердження того, що будівля за адресою: вулиця Клочківська, 328, місто Харків, використовується за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва, а саме - технічний паспорт на громадський будинок (офіс-майстерня).

Суд звертає увагу на те, що відповідно витягу з реєстру платників єдиного податку вбачається, що господарську діяльність позивач здійснює за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 825,9 кв.м, які належать позивачу на праві власності знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів, які б спростовували твердження позивача, або які свідчать, що належні позивачу нежилі приміщення та земельна ділянка під ними не використовуються позивачем для провадження господарської діяльності, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, з урахуванням того, що позивач є платником єдиного податку і використовує нежилі приміщення для провадження господарської діяльності, визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку на земельну ділянку, яка знаходиться під таким приміщенням, є протиправним та не узгоджується з пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 13.03.2018 у справі №815/2146/17 (адміністративне провадження №К/9901/1698/17) та від 26.06.2018 у справі №826/14081/16 (адміністративне провадження №К/9901/49779/18).

Між тим, суд звертає увагу на те, що статтею 281 Податкового кодексу України передбачено пільги щодо сплати земельного податку для фізичних осіб.

Зокрема, від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком) (підпункт 281.1.3 пункт 281.1 статті 281 Податкового кодексу України).

При цьому, звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на земельні ділянки за кожним видом використання у межах граничних норм:

281.2.1. для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари;

281.2.2. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара;

281.2.3. для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара;

281.2.4. для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара;

281.2.5. для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером за віком з 2019 року.

Проте, позивачем не надано доказів того, що він використовує вказану земельну ділянку, на якій розташовані нежитлові будівлі для для ведення особистого селянського господарства або, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), або для індивідуального дачного будівництва, або для будівництва індивідуальних гаражів, або для ведення садівництва.

Суд звертає увагу на те, що для звільнення від сплати податку має одночасно існувати дві умови: 1) визначенна пунктом 281.1 Податкового кодексу України; 2) друга пунктом 281.2 Податкового кодексу України.

У ході розгляду справи судом встановлено, що позивач є пенсіонером (за віком), що віцдповідає вимогам пунктом 281.1 Податкового кодексу України, проте вказану земельну ділянку, останній використовує для обслуговування нежитлових будівель (офісу-майстерні) під час ведення своєї господарської діяльності, що зазаначається позивачем у позовній заяві.

Відтак, відсутні правові підстави для застосування до позивача пільги щодо сплати земельного податку для фізичних осіб, передбачених статтею 281 Податкового кодексу України

Окрім цього, суд звертає увагу, що за правилами пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

У відповідності до статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (частина друга статті 15 зазначеного Закону).

При цьому, у розумінні частини сьомої статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» технічна документація з нормативної грошової оцінки земель є лише підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про таку оцінку.

Відповідно до підпункту 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 до Державного земельного кадастру вносяться відомості про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, значення якої розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

За приписами статті 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Відтак, обов`язок по нарахуванню сум земельного податку фізичним особам покладено саме на контролюючі органи, яким для визначення розміру вказаного податку на підставі даних державного земельного кадастру необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов`язання.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не надано належних та достатніх доказів на підставі яких даних ним було здійснено розрахунок позивачу грошового зобов`язання, визначених спірним рішенням.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повного задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1487,00 грн., що підтверджується оригіналами квитанцій від 27.08.2020 №ПН1528282, від 09.06.2020 №43, які наявні у матеріалах справи.

Разом з цим, за подання вказаного адміністративного позову з майновими вимогами сума судового збору складає 1334,34 грн.

Відтак, суд приходить до висновку про стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь позивача у розмірі 1334,34 грн.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права звернутися з заявою про повернення надміру сплачених коштів.

Керуючись статтями 139, 244-246, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вулиця Пушкінська, будинок 46, місто Харків, 61027, ) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 25.05.2018 №7-2030, від 11.04.2019 №1-2030, від 31.03.2020 №1-2030.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 1334,34 грн. (одна тисяча триста тридцять чотири гривні 34 копійки).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 29.04.2021.

Суддя О.В. Ніколаєва