Справа № 364/1025/20
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 364/1025/20 Суддя (судді) першої інстанції: О.В. Ткаченко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Василенка Я.М., Оксененка О.М.,

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володарського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Національної поліції в Київській області, поліцейський сектору реагування патрульної поліції №4 Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області Дарчук Юлія Володимирівна, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту коштів боржника,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Володарського районного суду Київської області з позовом до Володарського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Національної поліції в Київській області, поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 4 Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області Дарчук Юлія Володимирівна, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту коштів боржника,

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.08.2020 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 4 Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області Дарчук Ю.В. було винесено постанову серії БАБ № 273602 у справі про адміністративне правопорушення за ст. 126 ч. 1 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за порушення правил дорожнього руху. Позивач зазначає, що адміністративне правопорушення не вчиняла, постанову винесено з порушенням чинного законодавства, тому вказану постанову було оскаржено.

13.10.2020 року Володарським РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови серії БАБ № 273602 про накладення адміністративного стягнення, а саме, штрафу в розмірі 850 гривень та 13.10.2020 року також Володарським РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про накладення арешту коштів боржника ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що постанова серії БАБ № 273602 про накладення адміністративного стягнення винесена незаконно, тому відповідно постанови Володарського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника підлягають скасуванню.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 року визначено наступний склад суду: головуючий суддя - Аліменко В.О., судді Оксененко О.М., Василенко Я.М.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в судовому порядку оскаржується постанова старшого державного виконавця Володарського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пігулевської К.М. від 13.10.2020 року, якою відкрито виконавче провадження №63290798 з виконання постанови № БАБ №273602, виданої 25.08.2020 року Володарським ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі - 850,00 грн. та постанова про накладення арешту на кошти боржника.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили з дня винесення, та може бути оскаржена до суду в десятиденний строк, тому винесені відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження №63290798 від 13.10.2020 та постанова про накладення арешту на кошти боржника є правомірними.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню як виконавчі документи рішення постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (пункт 6).

Частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст. 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Згідно абз. 2-3 ст. 300-1 КУпАП у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню. У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Згідно ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції 25.08.2020 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 4 Володарського ВП Сквирського ВП ГУНП в Київській області Дарчук Ю.В. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії БАБ № 273602 у справі про адміністративне правопорушення за ст. 126 ч. 1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за порушення правил дорожнього руху, а саме, 25.08.2020 року в смт. Володарка Київської області по вул. Будівельній, ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «ВАЗ 21063» державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому не працював задній правий габарит та був відсутній діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

13.10.2020 року Володарським РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови серії БАБ № 273602 про накладення адміністративного стягнення, а саме, штрафу в розмірі 850 гривень та постанову про накладення арешту коштів боржника ОСОБА_1 .

Водночас, апелянт стверджує, що постанови про відкриття виконавчого провадження № 63290798 та накладення арешту на кошти ОСОБА_1 від 13.10.2020 року винесені передчасно, оскільки постанова (на підставі якої було відкрито виконавче провадження) серії БАБ №273602 від 25 серпня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КупАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. не набрала законної сили.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем було надано копію постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 року у справі №364/837/20 (в якій позивачем оскаржувалась постанова від 25.08.2020 року серії БАБ №273602 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху та позовні вимоги були задоволені) якою апеляційну скаргу ГУ НП в Київській області залишено без задоволення, а рішення Володарського районного суду Київської області від 04.11.2020 року без змін.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Отже, доводи апелянта, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху набирають законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови є безпідставними, оскільки ч. 1 ст. 291 КУпАП містить винятки для постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які не набирають законної сили після закінчення строку оскарження таких постанов, а набирають законної сили у випадку їх вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем було правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63290798 від 13.10.2020 та постанову про накладення арешту на кошти боржника.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, зокрема, що підставою для закінчення виконавчого провадження є скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Отже, позивач має право звернутися до Володарського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із відповідною заявою про закриття виконавчого провадження.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 272, 287, 308, 311, 313, 315-316, 321-322 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 04 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Я.М. Василенко

О.М. Оксененко