Справа № 480/1632/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2021 року Справа №480/1632/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1632/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 5863 від 05.11.2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи машиністом холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильні установки філія «Охтирський сиркомбінат`ПП «Рось» починаючи з 04.07.2006 року і по день звернення за призначенням пенсії -03.11.2020 року та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України відповідно до ст.114 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.11.2020 року.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Листом від 06.11.2020 № 1800/8302-856567 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило, що рішенням від 05.11.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців, оскільки до пільгового стажу не зарахований період роботи у філії «Охтирський мясокомбінат» ПП «Рось» на посаді машиніста холодильних установ з 04.07.2006 по 03.11.2020, у зв`язку з відсутністю довідок передбачених п. 20 Порядку підтвердження наявного страхового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, а також наказів про проведення атестації робочих місць за умови праці, що передбачено Порядком проведенням атестації робочих місць за умовами праці. Позивач вважає таку відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумської області у призначенні пенсії на пільгових умовах протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Разом з тим позивач зазначив, що ним були понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. та на професійну правничу допомогу в розмірі 4 600,00 грн.. які він просить стягнути на його користь за за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
На виконання зазначеної ухвали представником Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області подано до суду відзив, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що на звернення позивача, рішенням Головного управління від 05.11.2020 № 5863 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 7 років 6 місяців. При цьому період роботи у філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» на посаді машиніста холодильних установ з 04.07.2006 по 03.11.2020 не було зараховано до пільгового стажу по списку №2 у зв`язку з відсутністю довідок передбачених п. 20 Порядку підтвердження наявного страхового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, а також наказів про проведення атестації робочих місць за умови праці, що передбачено Порядком проведенням атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (а.с. 39-40). Крім того відповідач заперечує проти стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області судових витрат, оскільки у Головного управління відсутня окрема бюджетна програма для забезпечення виконання рішень суду, тому відсутні рахунки для здійснення безспірного списання коштів.
В подальшому представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву (а.с. 63-66).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки № 0662624, судом встановлено, що позивач з 04.07.2006 року працює у Філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» на посаді машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильні установки (а.с. 20 (зворотній бік).
В подальшому позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 03.11.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 (а.с. 12).
Рішенням від 05.11.2020 року № 5836 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до п. п. 2 п. 2 ст. 114 Закону України По загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців (пільговий стаж відсутній). До пільгового стажу не зарахований період роботи у філії «Охтирський сиркомбінат» ПП "Рось" з 04.07.2006 р. по теперішній час, оскільки відсутні довідки передбачені п. 20 Порядку підтвердження наявного страхового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки - відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, а також накази про проведення атестації робочих місць за умовами праці, що передбачено Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (а.с. 17). Про відмову у призначенні пенсії за віком, позивача було повідомлено листом від 06.11.2020 № 1800-8302-8/56567 (а.с. 13).

Не погодившись з даним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами підпункту 2 пункту 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З матеріалів справи, а саме з копії трудової книжки, суд вбачає, що позивач з 04.07.2006 року по теперішній час працює у Філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» на посаді машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильні установки (а.с. 20 (зворотній бік).

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 р. передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинний на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих, місць за умови праці після 21.08.1992 р.

Тобто в період роботи позивача необхідно застосовувати Список 2, який був чинний у цей період.

Відповідно до розділу ХХХІІІ Загальні професії (у всіх галузях господарства) Списку № 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (що втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2016 року № 461) до Списку 2 відносяться машиністи холодильних установок, що обслуговують аміачно-холодильні установки

Разом з тим відповідно до розділу ХХХІІІ Загальні професії (у всіх галузях господарства) Списку № 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2016 року № 461 до Списку 2 також відносяться машиністи холодильних установок, що обслуговують аміачно-холодильні установки.

Отже посада машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильні установки передбачена Списком № 2.

Відтак суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 є належним та достатнім доказом для підтвердження роботи позивача у Філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» на посаді машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильні установки, яка надає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах згідно підпункту 2 пункту 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Щодо відсутності наказів про проведення атестації робочих місць за умовами праці, що передбачено Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) зазначила, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області були відсутні підстави для не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоду роботи у Філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» з 04.07.2006 року і по день звернення за призначенням пенсії - 03.11.2020 року за посадою машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильні установки. А відтак, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 5863 від 05.11.2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, період роботи у Філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» з 04.07.2006 року і по день звернення за призначенням пенсії - 03.11.2020 року за посадою машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильні установки.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України відповідно до ст.114 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.11.2020 року, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Крім того у даному спорі суд не обраховує загальний стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пільгову пенсію, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача загального трудового стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії на пільгових умовах є наявність визначеного законом як загального, так і спеціального стажу.

Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.11.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням висновків суду. А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України відповідно до ст.114 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.11.2020 року, задоволенню не підлягають.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4 600,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

В силу положень ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд зауважує, що при розгляді судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Суд зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти стягнення судових витрат.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З метою отримання правничої допомоги ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правових послуг від 22.12.2020 р. (далі по тексту - Договір) з адвокатським бюро ОСОБА_2 , в особі керуючого засновника адвоката ОСОБА_2 (а.с. 22). Відповідно до п. 4 Договору, розмір гонорару Адвоката за угодою, визначається за погодженням сторін , виходячи із обсягу роботи та з урахуванням дійсно затраченого Адвокатом робочого часу.

Додатковою угодою від 15.01.2021 року до договору про надання правових послуг від 22.12.2020 року п. 5 Договору доповнено підпунктами наступного змісту, зокрема:

5.2. За надання правничих послуг, передбачених даною угодою та веденням справи в судах Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар) в розмірі, з врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання в`дповідних робіт, значенням справи для сторони, а саме:

- підготовка позовної заяви, усні консультації, підготовка заяв та звернень, підготовка (складання) та надсилання суду позовної заяви, формування додатків до позову, доказів - оплата визначається із розрахунку 500,00 гривень за одну годину витраченого адвокатом часу;

- участь адвоката в одному судовому засіданні з урахуванням відрядження у м. Суми, Харків ( не за місцезнаходженням позивача та адвоката) - 600 (шістсот) гривень.

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги визначається сторонами окремо відповідно до акту виконаних робіт.

Оплата винагороди (гонорару) адвокату за цією угодою здійснюється Клієнтом на підставі акту приймання-передачі виконаних робіт (а.с. 23).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано квитанції від 19.01.2021 року, відповідно до якої за послуги, згідно договору від 22.12.2020 року сума понесених витрат складає 4 000,00 грн. (а.с. 27).

Також представником позивача надано суду акт від 19.01.2021 року прийому-передачі виконаних робіт № 1 по угоді від 22.12.2020 року, відповідно до якого Адвокатське бюро Єфіменко Лідії Іванівни, надалі іменується «Бюро», в особі адвоката Єфіменко Лідії Іванівни, що діє на підставі Статуту Бюро та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №181 від 19.02.2013 року, виданого Сумською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, виконало та передало, а ОСОБА_1 - «Клієнт», прийняв наступні послуги за попереднім розрахунком:

1) 22.12.20р. вивчення та аналіз документів, наданих клієнтом, аналіз застосування діючого законодавства та судової практики з питання пільгового пенсійного забезпечення - витрачений час - 2 год. Вартість послуги 1 000,00 (одна тисяча) гривень.

2) 18.01-19.01.2021 р . складено позовну заяву з вивченням та застосуванням правових норм практики Верховного Суду (застосування) - витрачений час - 5 год. Вартість послуги - 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот) гривень.

3) Підготовка додатків до позовної заяви, комплектування матеріалів для відповідача у справі. Підготовка справи до розгляду - витрачений час - 1 година Вартість послуги - 500 гривень.

4) Одне відрядження та участь в судовому засіданні в суді - вартість послуги -600, 00 грн. (а.с. 26).

Також з матеріалів справи суд вбачає, що позовна заява підписана ОСОБА_2 , як представником позивача. Крім того, ОСОБА_2 також було складено та подано до суду відповідь на відзив (а.с. 63-66). Зазначене свідчить про проведену адвокатом роботу.

Проте суд зазначає, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто судові засідання не проводились та адвокат не приймав участь у судових засіданнях. Також, на переконання суду, аналіз застосування діючого законодавства та судової практики з питання пільгового пенсійного забезпечення не може вважатись окремою послугою правового характеру, оскільки сама суть кваліфікованої правової допомоги передбачає наявність у адвоката спеціальних знань, у тому числі володіння нормативною базою та вивчення судової практики.

Крім того при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року по справі № 280/2635/20.

Таким чином, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи №480/1632/21 є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи заперечення відповідача щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу та те, що дана справа є справою незначної складності, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також враховуючи, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та судом частково задоволено позовні вимоги позивача, суд, виходячи з критерію пропорційності, співмірності та реальності, вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 4 600,00 грн. є завищеними та підлягають стягненню з відповідача частково, в сумі 2 000,00 грн.

Разом з тим, враховуючи ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору у розмірі 454,00 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 20.01.2021 року № 0.0..1 (а.с. 9).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 5863 від 05.11.2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, період роботи у Філії «Охтирський сиркомбінат» ПП «Рось» з 04.07.2006 року і по день звернення за призначенням пенсії - 03.11.2020 року за посадою машиніста холодильних установок, що обслуговує аміачно-холодильні установки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 03.11.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек