Справа № 580/2282/21
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
м. Черкаси
30 квітня 2021 року Справа № 580/2282/21
Cуддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:
19 квітня 2021 року до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просять визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 29 від 04.03.2021 «Про результати проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частинах:

- накладення дисциплінарного стягнення - «Попередження про неповну службову відповідальність» та притягнення до повної матеріальної відповідальності у розмірі

1317989,70 грн командира 4-ї автомобільної роти військової частини НОМЕР_2 капітана Харченко А.Ю.;

- накладення дисциплінарного стягнення - «Попередження про неповну службову відповідальність» та притягнення до повної матеріальної відповідальності у розмірі

780123,48 грн командира 3-ї автомобільної роти військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_2 ;

- - накладення дисциплінарного стягнення - «Попередження про неповну службову відповідальність» та притягнення до повної матеріальної відповідальності у розмірі 995424,59 грн командира 1-ї автомобільної роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтинанта ОСОБА_3 ;

- накладення дисциплінарного стягнення - «Попередження про неповну службову відповідальність» та притягнення до повної матеріальної відповідальності у розмірі

62343,98 грн командира відділення охорони взводу охорони старшини ОСОБА_4

28.04.2021 позивачами подано до суду заяви про забезпечення позову, які є аналогічними за змістом (вх. 14949/21 від 28.04.2021, вх. 14951/21 від 28.04.2021, вх. №14952/21 від 28.04.2021, вх. №14950/21 від 28.04.2021), в яких просять забезпечити позов до винесення рішення суду в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Військової частини НОМЕР_1 , шляхом зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 29 від 04.03.2021 «Про результати проведення службового розслідування та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності» та заборони проводити на підставі вказаного наказу:

стягнення з капітана ОСОБА_1 суми шкоди1317 989,70 гривень;

стягнення з ОСОБА_2 суми шкоди 780123,48 гривень;

стягнення з старшого лейтенанта ОСОБА_3 суми шкоди 995 424,59 гривень;

стягнення з старшини ОСОБА_4 суми шкоди 62343,98 гривень.

В обгрунтування заяв про забезпечення позову, заявники зазначили, що оскільки правомірність оскаржуваного наказу підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, то невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди їхнім правам, свободам та інтересам, що відповідає меті інституту забезпечення позову.

Вирішуючи заяви про забезпечення позову, суддя зазначає таке.

Згідно частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

У вирішенні питання про забезпечення позову суддя має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу на роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову та Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ, при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В силу ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суддя зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивачів, аргументованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.

Позивачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що військовою частиною відбувається стягнення з грошового забезпечення позивачів на виконання оскаржуваного наказу чи наявності виконавчих проваджень, які відкриті за оскаржуваним рішенням відповідача, а тому суд вважає, що відсутні мотиви та підстави, передбачені ст. 150 КАС України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову, та позивачами не надано доказів, які б підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявники не навели достатніх підстав в обґрунтування наявності очевидної та реальної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам та не надали відповідних доказів на підтвердження такої небезпеки.

Так, у заявах про вжиття заходів забезпечення позову заявники посилаються на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення.

Суддя зазначає, що перевірка протиправності рішення можлива лише на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності під час судового розгляду справи на підставі позову, про забезпечення якого просить позивач. Тобто, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивачів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості таких вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, суддя дійшов висновку, що у задоволенні заяв слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 150-154, 241, 243, 248, 256, 294, 295 підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову, (вх. 14949/21 від 28.04.2021, вх. 14951/21 від 28.04.2021, вх. №14952/21 від 28.04.2021, вх. №14950/21 від 28.04.2021) відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням особливостей п. 15.5 Розділу VII Перехідні положення п. 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Суддя В.П. Тимошенко