Справа № 380/5378/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5378/20 пров. № А/857/2280/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеник Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представник позивача: Михалюк В.І.

представник відповідача: Куля Є.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 380/5378/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Гулкевич І.ЗМ.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 21.12.2020,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Галицької митниці Держмитслужби (далі Галицька митниця, відповідач) та просила :

визнати протиправними дії посадових осіб Галицької митниці Держмитслужби по винесенню карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA209210/2020/00275, UA209210/2020/00274 від 29.04.2020 року;

скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA209210/2020/00275, UA209210/2020/00274 від 29.04.2020 року;

зобов`язати Галицьку митницю Держмитслужбу прийняти митні декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення стосовно ОСОБА_1 (по автомобілях CITROEN BERLINGO та MITSUBISHI L200).

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що Галицькою митницею протиправно відмовлено у митному оформленні транспортних засобів зі звільненням від оподаткування митними платежами, оскільки позивачем надано всі необхідні документи та належні докази на підтвердження проживання на території Федеративної Республіки Німеччини.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Галицької митниці Держмитслужби по винесенню карток відмов в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA209210/2020/00275, UA209210/2020/00274 від 29 квітня 2020 року.

Визнано протиправними та скасовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA209210/2020/00275, UA209210/2020/00274 від 29 квітня 2020 року.

Зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужбу прийняти та здійснити дії щодо митного оформлення транспортних засобів на підставі поданих ОСОБА_1 митних декларацій №UA209210/2020/007791, №UA209210/2020/007792 від 16 квітня 2020 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби судові витрати у виді судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач - Галицька митниця Держмитслужби та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржене рішення суду ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції посилається на положення, які тільки підтверджують, що підставами для звільнення від оподаткування митними платежами є документальне підтвердження, а саме відмітки в паспорті громадянина України для виїзду за кордон про дату поставлення та зняття з постійного консульського обліку, засвідченими гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання.

Вважає, що суд першої інстанції ігноруючи паспорт позивача та посилаючись в якості доказу підтвердження місця проживання позивача на довідки про проживання на території Федеративної республіки Німеччини від 27.02.2020 (видана районною адміністрацією району Обербергіш) та довідки про реєстрацію місця проживання від 26.02.2020 (виданої реєстраційним органом - мерією м. Нумбрехт) порушив вимоги ст. 74 КАС України, за правилами якої, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист

Відтак, допустимим доказом на підтвердження факту місця проживання є паспорт громадянина України, що прямо передбачено зазначеною нормою, а не інші документи, в тому числі й довідки іноземних органів.

Позивач правом на подання відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулася 16.04.2020 до Галицької митниці Держмитслужби із митною декларацією з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу CITROEN BERLINGO, номер кузова № НОМЕР_1 з наданням пільг в оподаткуванні у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну та із митною декларацією з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу MITSUBISHI L200, номер кузова № НОМЕР_2 з наданням пільг в оподаткуванні у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну.

До митного оформлення транспортних засобів ОСОБА_1 подала наступні документи:

Декларацію про походження товару FM453638 від 26.02.2020;

Декларацію про проходження товару ЕХ132336 від 30.04.2018;

Акт про проведення митного огляду UA209040/2020/018936 від 11.03.2020;

Акт про проведення митного огляду UA209040/2020/018933 від 11.03.2020;

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 26.02.2020;

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 18.10.2007;

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 26.02.2020;

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 30.04.2018;

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 09.03.2020;

Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 від 30.04.2018;

Висновок про вартісні характеристики товару №184/20 від 13.03.2020;

Висновок про вартісні характеристики товару №185/20 від 13.03.2020;

Некласифікований зовнішньоекономічний договір б/н від 17.01.2018;

Некласифікований зовнішньоекономічний договір б/н від 30.04.2018;

Переклад технічних паспортів б/н від 16.04.2020.

Також, з метою здійснення митного оформлення транспортних засобів з наданням пільг в оподаткуванні у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну позивачем на підтвердження проживання на території Федеративної Республіки Німеччина більше трьох років митному органу надано Паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_9 від 10.06.2013; Паспорт громадянина України НОМЕР_10 від 23.03.2020; довідка про проживання на території Федерації Республіка Німеччина від 27.02.2020; довідка про реєстрацію місця проживання видана реєстраційним органом - мерією м. Нумбрехт від 26.02.2020.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, Галицькою митницею Держмитслужби сформовані картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №UA209210/2020/00275, №UA209210/2020/00274 від 29.04.2020. Підставою відмови у митному оформленні зазначено, що відповідно до письмового рішення членів комісії (згідно наказу Державної митної служби України від 17.11.2005 № 1118 «Про затвердження правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України») встановлено, що надані документи гр. ОСОБА_1 не відповідають вимогам п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України у частині «за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років».

Позивач, не погодившись із рішеннями відповідача, звернувся із даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції встановив, що

відповідно до довідки про проживання на території Федеративної республіки Німеччини від 27.02.2020 (видана районною адміністрацією району Обербергіш) та довідки про реєстрацію місця проживання від 26.02.2020 (виданої реєстраційним органом - мерією м. Нумбрехт) та вважав, що даними довідками підтверджується факт проживання ОСОБА_1 на території Федеративної Республіки Німеччина з 01.06.2016 по 29.02.2020.

Відповідно до чинного законодавства (зокрема Митного кодексу України) підтверджуючими документами про проживання особи на території країни з якої вона прибула та на території якої проживала може бути не тільки паспорт громадянина України для виїзду за кордон, але й інші документи видані компетентними органами тієї країни, де особа проживала. Митний кодекс України говорить про «документальне підтвердження», але не встановлює виключний перелік таких документів.

Суд вважав, що вказана ситуація виникла у зв`язку з неповним відображенням термінів проживання ОСОБА_1 в її паспорті громадянина України для виїзду за кордон та викликана виключно нормами Правил ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей-громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном затверджених наказом Міністерства закордонних справ України від 17.11.2011 №337, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 16.12.2011 за №1458/20196.

Оскільки вищезазначені правила не передбачають обов`язкового зняття і повторної постановки на консульський облік при зміні країни проживання до фактичного повернення на постійне проживання в Україні, а відтак при зміні країни проживання (у випадку ОСОБА_1 в межах Євросоюзу) вищевказані Правила не зобов`язували її негайно знятися з консульського обліку в Королівстві Іспанія та стати на такий облік в консульській установі України в Федеративній Республіці Німеччина.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем дотримано встановлені п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України вимоги, за яких при ввезенні на митну територію України транспортного засобу особа звільняється від оподаткування митними платежами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 4 Митного кодексу України митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Умови ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України визначені статтею 374 Митного кодексу України.

Згідно з пунктом 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років.

Підпунктом б) пункту 3 частини десятої статті 374 Митного кодексу України встановлено, що при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

Правила митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України затверджені наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118 (у редакції наказу Державної митної служби України від 17 березня 2008 р. № 229, далі - Правила).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 розділу ІІІ Правил, при ввезенні ТЗ на митну територію України його власник або вповноважена особа представляє уповноваженій посадовій особі митного органу, у зоні діяльності якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, ТЗ для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів:

що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження);

реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом;

що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні), перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу. Працівники дипломатичної служби, які перебували за кордоном у довготерміновому відрядженні або проходили дипломатичну службу строком не менше одного року та повертаються в Україну, замість довідки МЗС України подають довідку відповідної закордонної дипломатичної установи України про повернення з довгострокового відрядження або після проходження дипломатичної служби;

паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Підпунктом 4.1 пункту 4 розділу ІІІ Правил визначено, якщо власником (уповноваженою особою) подано ВМД для митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, то до завершення митного оформлення проводиться перевірка обґрунтованості цього звільнення.

Митне оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування здійснюється за рішенням начальника митного органу або особи, яка його заміщує, прийнятим на підставі позитивного висновку комісії та відображеним як резолюція на аркуші погодження.

У разі виявлення фактів, що підтверджують неможливість здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, вирішується питання щодо сплати належних податків і зборів (обов`язкових платежів) або зворотного вивезення ТЗ за межі митної території України. Зворотне вивезення ТЗ здійснюється за заявою власника (уповноваженої особи) з оформленням ВМД. У разі заявлення в митній декларації неправдивих відомостей та надання митному органу документів з такими відомостями як підстави для звільнення від сплати податків і зборів, складається протокол про порушення митних правил.

При необхідності вирішення питання про можливість звільнення ТЗ від оподаткування посадова особа митного органу, яка здійснює митне оформлення ТЗ, перевіряє відомості та відмітки в документах на відповідність вимогам Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України»:

постійне проживання громадянина на території країни попереднього місця проживання не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);

перебування ТЗ у власності громадянина не менше одного року з дати набуття права власності на ТЗ до дати: для іноземців та осіб без громадянства - отримання посвідки на постійне проживання або отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);

перебування ТЗ на обліку в країні постійного місця попереднього проживання його власника не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України).

Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 розділу ІІІ Правил для громадян України, які переселяються на постійне місце проживання в Україну підтвердженням права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, згідно з вимогами статті 8 Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України», є такі документи та відмітки в них:

а) паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання», проставленим й анульованим відповідним підрозділом міграційної служби, або з відміткою про анулювання напису «Постійне проживання», засвідченого гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина (для громадян України, які раніше виїхали за межі України тимчасово та подали клопотання про залишення на постійне проживання за кордоном), та відмітками про дату поставлення та зняття з постійного консульського обліку, засвідченими гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина або анульованою відміткою про дату поставлення на постійний консульський облік, засвідченою гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання такого громадянина;

б) паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні (може бути відсутнім при перетині митного кордону України).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Правилами ведення закордонними дипломатичними установам України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, затвердженими наказом Міністерства закордонних справ України від 17.11.2011 № 337, зареєстровано в Міністерстві юстиції Україні 16 грудня 2011 р. за № 1458/20196 (далі - Правила №337).

Згідно п. 1.2. Правил № 337 консульський облік полягає в реєстрації в ЗДУ громадянина України, який постійно проживає або тимчасово перебуває за кордоном, шляхом внесення даних про громадянина України до облікової картки та електронного реєстру громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном (далі - електронний реєстр), що ведеться в ЗДУ за встановленою формою, проставленні в дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспортний документ), проїзний документ дитини відповідної відмітки (штампу).

Пункт 1.3 Правил №337 визначає види консульського обліку: постійний і тимчасовий, а п. 1.5 передбачає, що консульський облік здійснюється у випадках, зокрема, постійного проживання громадянина України за кордоном на законних підставах, тимчасового перебування громадянина України за кордоном на законних підставах більше ніж три місяці.

Пунктом 2.1 Правил № 337 передбачено, що на постійний консульський облік приймаються громадяни України, які відповідно до чинного законодавства України є такими, що постійно проживають за кордоном (пункт 2.1 Правил №337).

Пункт 3.1. Правил № 337 визначає, що громадяни України, які планують тимчасово перебувати на законних підставах за кордоном більш ніж три місяці, включаючи штатних працівників ЗДУ та членів їх сімей, приймаються на тимчасовий консульський облік у відповідній ЗДУ на термін, зазначений у виданому компетентними органами іноземної держави дозволі, що дає право на проживання в цій іноземній державі.

Як встановлено під час розгляду справи, з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну позивачем на підтвердження проживання на території Німеччини надано паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон НОМЕР_9 від 10.06.2013.

Згідно даних паспорту встановлюється, що ОСОБА_1 19.11.2011 року була прийнята на консульський облік у Посольстві України в Королівстві Іспанія та 20.09.2019 даний консульський облік був анульований.

20.09.2019 ОСОБА_1 прийнята на консульський облік у Генеральне консульство України в Дюссельдорфі, а 09.03.2020 даний облік було анульовано, тобто згідно вказаної відмітки у паспорті позивачки, строк постійного проживання в Німеччині становить 5 місяців 18 днів.

Згідно п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України визначено, що товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років.

Слід зазначити, що дана норма не конкретизує поняття документальне підтвердження, проте суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що положення підпункту 4.2 пункту 4 розділу ІІІ Правил визначено, що підтвердженням права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування є наступні документи: паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідними відмітками.

Відтак, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що підтвердженням права на здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування може бути не тільки паспорт громадянина України для виїзду за кордон, але й інші документи видані компетентними органами тієї країни, де особа проживала, оскільки колегія суддів вважає, що підставами для звільнення від оподаткування митними платежами є документальне підтвердження, а саме відмітки в паспорті громадянина України для виїзду за кордон про дату поставлення та зняття з постійного консульського обліку, засвідченими гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання. Тобто, факт прийняття на консульський облік є основним способом підтвердження постійного місця проживання на території певної держави.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду справи відповідачем доведено правомірність прийняття карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оскільки позивач не підтвердила визначений митним законодавством строк проживання на території Федеративної республіки Німеччини.

Інші доводи позивача не спростовують зазначений висновок суду.

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), рішення від 10 лютого 2010 року (набуло статусу остаточного 10 травня 2011 року), п. 58 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів вважає, що даний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення, таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову позивачу в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ч. 3 ст.243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст.321, ст. 322, ст.325, ст. 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 380/5378/20 - скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року