Справа № 520/14221/2020
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2021 р. Справа № 520/14221/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2020, по справі № 520/14221/2020

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати п. 19 рішення у формі протоколу Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.04.2020 № 59; зобов`язати прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням - 22.05.2013 інвалідності другої групи, внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби, відповідно до ст. 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 в розмірі 24-місячного грошового забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано п. 19 протоколу від 10.04.2020 № 59 Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Зобов`язано Міністерство оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум вирішити по суті питання з приводу призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за зверненням від 05.03.2020 з урахуванням висновків даного рішення суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив про щодо пропущення позивачем дворічного терміну після первинного встановлення інвалідності, що є підставою відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, із посиланням на постанову Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19. Також, відповідач звертав увагу на відсутність у позивача підстав отримання одноразової грошової допомоги, оскільки на момент первинного встановлення інвалідності у 2000 році положення ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачала державне обов`язкове особисте страхування, а не одноразову допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 проходив військову службу та відповідно до наказу заступника Міністра оборони України Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 26 від 08.02.2000 звільнений в запас за станом здоров`я.

Наказом Фрунзенського районного військового комісара м. Харкова № 14 від 03.04.2000 позивача виключено зі списків особового складу.

З 27.07.2000 позивача визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ № 021634.

З 22.05.2013 ОСОБА_1 визнано інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії ААВ № 648091.

11.05.2016 ОСОБА_1 встановлено інвалідність ІІ групи безстроково.

У зв`язку із викладеним позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги з огляду на встановлення з 22.05.2013 ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Рішенням Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим п. 19 протоколу від 10.04.2020 № 59 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на момент первинного встановлення інвалідності у 2000 році положення ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачали державне обов`язкове особисте страхування, а не одноразову допомогу, у зв`язку з чим позивач мав звернутись до Національної страхової компанії «Оранта» за виплатою страхової суми. Крім того, заявник звільнений з військової служби до запровадження одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014.

Не погодившись із рішенням відповідача позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що викладені у оскаржуваному рішенні підстави для відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час звернення позивача із заявою до відповідача) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, затверджено Порядок № 975.

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331;

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У той же час, станом на 2000 рік (встановлення позивачу вперше інвалідності ІІІ групи) не існувало правової норми щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги такій категорії військовослужбовців.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу як інваліду ІІ групи, інвалідність якому встановлено 22.05.2013, отже з цієї дати у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.

На момент подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме Порядок № 499.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок № 499, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, містив положенням аналогічного змісту, а саме

Згідно з п.п. 2 п. 2 Порядку № 499 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо пропущення позивачем дворічного терміну після первинного встановлення інвалідності, що є підставою відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, із посиланням на постанову Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 року № 5040-VI (набрав чинності з 01.01.2014 року) положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено, зокрема, ст. 16-3, п. 4 якої встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Колегія суддів звертає увагу, що наведена норма застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.

Отже, оскільки на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності 22.05.2013, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством не було передбачено, то на нього не можуть поширюватись обмеження, встановлені абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону щодо не здійснення виплати одноразової грошової допомоги в разі зміни групи інвалідності в понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно пропущення позивачем трирічного строку, встановленого п. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до п. 8 ст. 16-3 Закону у редакції Закону України від 04.07.2012 № 5040-VI, який набрав чинності з 01.01.2014, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

У той же час, наведене положення не може поширюватися на спірні відносини, оскільки у спірних правовідносинах інвалідність встановлено до 01.01.2014.

При цьому, слід враховувати рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99, в якому надано тлумачення ст. 58 Конституції України та зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в силу приписів ст. 58 Конституції України, п. 8 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 01.01.2014, не поширюється на спірні правовідносини.

Інших доводів в обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Стосовно посилань відповідача у оскаржуваному рішенні, оформленому п. 19 протоколу від 10.04.2020 № 59 Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, на відсутність у позивача підстав отримання одноразової грошової допомоги, оскільки на момент первинного встановлення інвалідності у 2000 році положення ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачали державне обов`язкове особисте страхування, а не одноразову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 у справі № 750/2282/17, надаючи тлумачення ст. 16 зазначеного Закону у різних редакціях у спорах щодо права на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що пов`язана з проходженням служби, висловив правову позицію, за якою право на отримання такої допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення. Застосування статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Також Верховний Суд зазначив, що законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. «Обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція висловлено Верховним Судом України у постановах від 05.04.2019 року у справі № 820/4143/18, від 18.04.2019 року у справі № 539/921/14-а.

Таким чином, наведені у оскаржуваному рішенні доводи щодо наявності у позивача на момент первинного встановлення інвалідності права звернення до Національної страхової компанії «Оранта» за виплатою страхової суми не може бути підставою для висновку про непоширення на нього наведених положень Порядку № 499 в зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності з 22.05.2013.

Крім того, при розгляді звернення позивача та прийнятті рішення, оформленого п. 19 протоколу від 10.04.2020 № 59, Міністерством оборони України питання звернення позивача за виплатою страхової суми та отримання таких виплат не досліджувалось, висновків щодо цього оскаржуване рішення не містить.

На підставі викладеного колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо протиправності рішення, оформленого п. 19 протоколу від 10.04.2020 № 59 Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оскільки викладені у ньому підстави для відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, враховуючи, що доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують з вищенаведених підстав, позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 по справі № 520/14221/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий