Справа № 161/9735/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 161/9735/20 пров. № А/857/940/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2020 року у справі №161/9735/20 (головуючий суддя Крупінська С.С., м. Луцьк, повний текст рішення складений 13 листопада 2020 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В :

18 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Волинської митниці Держмитслужби у справі про порушення митних правил за №0536/20500/20 від 03 червня 2020 року.

Рішенням від 13 листопада 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області позовні вимоги задовольнив повністю.

Скасував постанову у справі про порушення митних правил № 0536/20500/20 від 03 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ст. 485 Митного кодексу України та накладення на нього штрафу у розмірі 21 191 грн. 13 коп.

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ст. 485 Митного кодексу України суд закрив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що при ухваленні оскарженого рішення суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, не надав належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з`ясував обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи відповідача про те, що митний брокер ОСОБА_1 , який обіймає посаду керівника ТзОВ ,,ЕРІТ СІСТЕМ, подав митну декларацію, в якій зазначив товар, а саме: ,,Автомобіль легковий, призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування, вживаний: - марка: КІА, - модель: CARENS, - календарний рік виготовлення: 2009, - модельний рік виготовлення: 2009, а в графі 33 вказаної митної декларації заявив код товару згідно УКТЗЕД 8703 23 90 33.

Під час проведення повного митного огляду даного товару (транспортного засобу) було встановлено, що на табличці, на бокових і лобовому вікнах даного транспортного засобу наявне маркування, що може свідчити про 2007 рік випуску автомобіля.

Крім того, 25.05.2020 декларант подав до Волинської митниці висновок експертного дослідження від 25.05.2020 № 1-49, виданий судовим експертом ОСОБА_2 , відповідно до якого рік виготовлення зазначеного транспортного засобу 2007.

Відповідно до службової записки від 26.05.2020 № 611-7.3-15-25 сума недоборів митних платежів на ввезений автомобіль складає 7063,71 грн., а тому на позивача правомірно накладений штраф в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що складає 21191,13 грн..

З огляду на викладене, відповідач вважає правомірною оскаржену позивачем постанову, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що 22.05.2020 митний брокер ОСОБА_1 подав до митного оформлення митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA205050/2020/023202, відповідно до якої в митному режимі «імпорт» переміщується товар ,,Автомобіль легковий, призначений для перевезення пасажирів на дорогах загального користування, вживаний - марки КІА, модель CARENS, календарний рік 2009, модельний рік виготовлення 2009, тип кузова універсал, кількість місць включає місце водія 5, колісна формула 4х2, категорія ТЗ за документами виробника виготовлений на базі легкового автомобіля та сплачено митні платежі в сумі 38 300,08 грн. (в тому числі: ввізне мито 3830,01 грн., акцизний податок 29 432,14 грн., ПДВ 14 312,45 грн.).

Під час проведення повного митного огляду даного товару було встановлено, що заявлений товар являє собою автомобіль легковий , вживаний марки КІА, на таблиці та на бокових і лобовому вікнах даного транспортного засобу наявне маркування, що може свідчити про рік випуску автомобіля - 2007.

25.05.2020 року декларант подав до Волинської митниці Держмитслужби висновок експертного дослідження від 25.05.2020 року № 1-49, відповідно до якого рік виготовлення вищевказаного транспортного засобу зазначено 2007 р. Відповідно до службової записки начальника управління контролю митної вартості, класифікації, походження товарів та прогнозування надходжень Волинської митниці Держмитслужби від 26.05.2020 року № 611-7.3-15-25 сума недоотриманих митних платежів становить 7063,71 коп.

03.06.2020 року в.о. начальника Волинської митниці Держмитслужби Вісьтак І.Я. виніс оскаржену постанову, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 21 191 грн. 13 коп. (а.с. 6-9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності оскарженої постанови, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в діях позивача відсутня суб`єктивна сторона проступку, передбаченого статтею 485 МК України, тобто прямий умисел, а тому відсутні і ознаки цього правопорушення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 4 Митного кодексу (МК) України визначено, що декларант - особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування (пункт 8);

уповноважена особа (представник) - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов`язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта (пункт 63).

За змістом ч.1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно з ч. 6 ст. 259 МК України при ввезенні на митну територію України підакцизних товарів подання попередньої митної декларації, доставка та пред`явлення цих товарів органу доходів і зборів, яким оформлена така попередня митна декларація, є обов`язковими.

Відповідно до частини восьмої статті 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант (ч.4 ст. 266 МК).

Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант (ч.5 ст. 266 МК).

Статтею 417 МК України передбачено, що взаємовідносини митного брокера з особою, яку він представляє, визначаються відповідним договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що митний брокер несе передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил.

Частиною першою статті 458 Митного кодексу (МК) України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами частини першої статті 485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно з ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

За змістом частини першої ст. 9 та ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що за змістом статті 485 МК України склад вказаного вище правопорушення обумовлює наявність у діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу. Диспозиція цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі митної декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що при проходженні митних формальностей при ввезенні вищевказаного ТЗ на митну територію України ОСОБА_1 подав необхідні документи, які не викликали сумніву як щодо порядку їх заповнення так і щодо їх змісту, а тому колегія суддів визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що отримана інформація не є визначальними доказами винуватості позивача у порушенні митних правил та не доводить наявності в його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру шляхом надання неправдивих відомостей щодо відправника, отримувача та вартості товару.

При цьому колегія суддів також враховує доводи позивача про те, що ні він як керівник ТзОВ ,,ЕРІТ СІСТЕМ, ні інший представник товариства не виїжджали за межі території України для купівлі транспортного засобу, а тому не мали змоги провести особистий огляд транспортного засобу та визначити дату його виготовлення. Відтак, усі характеристики придбаного транспортного засобу, в тому числі і рік виготовлення автомобіля цілком правомірно ґрунтувалися виключно на наданих продавцем документах, а саме: інвойсі 991.361 від 13 травня 2020 року та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (бріф).

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2020 року у справі 161/9735/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 29.04.2021.