Справа № 520/14997/2020
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 р.Справа № 520/14997/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, по справі № 520/14997/2020

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просив:

-визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - Міністерства оборони України, які полягають у ненарахуванні та невиплаті одноразової грошової допомоги позивачу, для проведення повного розрахунку, при звільненні у запас наказом МО України №084 від 23 березня 1995 року, на підставі пункту №10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським: та членам їхніх сімей»;

-зобов`язати Міністерство оборони України здійснити дії, а саме, на підставі пункту №10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» перерахувати та виплатити позивачу проіндексовану суму одноразової грошової допомоги в розмірі п`ятимісячного грошового забезпечення за відповідною або аналогічною посадою, яку позивач обіймав на дату звільнення в запас з 5221 Військового Представництва Міністерства оборони України для проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні у запас.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у справі №520/14997/2020 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що при звільненні 23.03.1995 року грошова допомога в порушення вимог Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам. офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» не нараховувалась та не виплачувалась. Крім того позивач посилається на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року у справі №520/3829/2020, відповідно до висновків якого, позивач при звільненні зі Збройних Сил України мав право на отримання грошової допомоги, передбаченої Постановою №393. Позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції, що 5221 Військове представництво Міністерства оборони України на час спірних правовідносин не було в статусі самостійного підприємства та фінансувалось за рахунок коштів Міністерства оборони України. Крім того, позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.02.2018 року у справі №822/6118/15.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в лавах Збройних сил СРСР та України в період з 18.11.1976 року по 05.04.1995 рік.

Наказом заступника Міністра оборони України №084 від 23 березня 1995 року позивач був звільнений в запас.

Наказом № 39 від 25 квітня 1995 року позивач був звільнений в запас та виключений зі списків особового складу 5221 військового представництва Міністерства оборони України з посади «старшого офіцера».

Загальний стаж, тобто вислуга років, на день звільнення позивача складала 18 років.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та зазначив, що оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до 5221 військового представництва Міністерства оборони України, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, то виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів 5221 військового представництва Міністерства оборони України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 (в редакції чинній на час звільнення позивача зі Збройних Сил України 23.03.1995 року) встановлено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (в редакції, що діяла на час звільнення позивача із Збройних сил (далі - Постанова № 393), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим зі служби за дискредитацію, або у зв`язку із засудженням за вчинення злочину (в тому числі у зв`язку із засудженням умовно), грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується. Не підлягає виплаті грошова допомога також особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, звільненим з військової служби у зв`язку з переведенням на службу в органи внутрішніх справ або зарахованим з цих органів на військову службу.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ грошова допомога, передбачена цим пунктом, нараховується із окладів за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, відповідним військовим (спеціальним) званням і процентною надбавкою за вислугу років, а відрядженим для роботи в Радах народних депутатів та їх органах, центральних і місцевих органах державної виконавчої влади, які одержували перед звільненням з військової служби (служби в органах внутрішніх справ) заробітну плату в порядку і розмірах, установлених для працівників цих органів, - з окладу за останньою посадою на день звільнення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що грошова допомога виплачується особам, які звільняються зі служби. Така допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.

Спірним у справі є наявність у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги при звільненні зі Збройних Сил України в 1995 році.

Колегія судів зазначає, що для встановлення права на отримання грошової допомоги слід застосовувати норми Закону № 2262, які діяли на момент звільнення зі Збройних Сил України станом на 23.03.1995 році.

Статтею 9 Закону №2262-ХІІ від 09.04.1992 (в редакції чинній на час звільнення позивача зі Збройних Сил України 23.03.1995 року) передбачала, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи встановлено, що позивач у період з листопада 1976 року по березень1995 року проходив службу у Збройних силах, після чого був звільнений 23.03.1995 року в запас за пп. "з" п. 65 (за власним бажанням) Тимчасового Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93.

З урахуванням викладеного, позивач при звільненні зі Збройних Сил України набув право на отримання грошової допомоги, передбаченої статтею 9 Закону №2262 у розмірі, визначеному пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (у редакцій, чинній станом на день звільнення зі Збройних Сил України 23.03.1995).

Поряд з тим, в матеріалах справи відсутні відомості щодо виплати грошової допомоги позивачу при звільненні позивача зі Збройних Сил України 23.03.1995 році.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у запас 23.03.1995 року, та зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до 5221 військового представництва Міністерства оборони України, здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, то виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів 5221 військового представництва Міністерства оборони України, з огляду на таке.

Відповідно до п. 14 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (у редакцій чинній станом на день звільнення зі Збройних Сил України 23.03.1995), грошова допомога, передбачена цією постановою, підлягає виплаті за рахунок коштів Міністерства оборони, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки, Управління державної охорони, Головного управління командуючого Національною гвардією, Державного комітету у справах охорони державного кордону України та інших військових формувань (за винятком випадків, передбачених абзацом третім пункту 12 цієї постанови), а допомога передбачена пунктом 12 цієї постанови за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті на пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та їхніх сімей.

Стосовно доводів відповідача на порушення позивачем встановленого законодавством строку для звернення до адміністративного суду з позовною заявою про захист своїх прав, то колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Оскільки, невиплата позивачу всіх сум, що належать йому від відповідача, є триваючим правопорушенням, тому, позивач може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення.

Таким чином, обов`язок щодо виплати грошової допомоги, передбаченої п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 покладено на Міністерство оборони України.

Відповідно до висновків Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999, № 1-7/99 щодо застосування вимог статті 58 Конституції України у розумінні того, що у даному випадку слід застосовувати норми Закону на час звільнення, та колегія суддів зазначає, що при встановленні наявності права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні слід застосовувати норми законодавства, яке діяло на час такого звільнення.

Крім того, доказів відрядження відповідачем не надано.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 у справі №520/14997/2020 суд дійшов помилкових висновків щодо встановлення обставин справи і помилково застосував норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 по справі № 520/14997/2020 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у запас 23.03.1995 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 29.04.2021 року