Справа № 640/1609/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року м. Київ № 640/1609/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ у м. Києві) та просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у відмові виплатити пенсію без обмежень її максимальним розміром, яка оформлена листом ГУ ПФУ в м. Києві №307022/02К-14751/1 від 19.12.2019 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві виплачувати пенсію за вислугу років у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати з урахуванням усіх виплат, що неї включаються, за останні перед зверненням на пенсію 60 календарних місяців роботи підряд відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №18-49зп від 01.08.2019 року, без обмеження її максимального розміру, та здійснити виплату різниці між отриманою та належною до сплати сумами пенсії, починаючи з 07.08.2019 року до дати ухвалення рішення суду, однією сумою.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та з 07.08.2019 року одержує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №18-49зп від 01.08.2019 року середньомісячний заробіток за 60 місяців, з якого обчислюється пенсія, становить 60 267,63 грн., до якої включено усі види оплати праці, та з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, 60% від зазначеної суми становить 36 160,58 грн., і така сума складає пенсійні виплати позивача відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Натомість відповідач, призначивши пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру», здійснює її обрахунок та виплату у розмірі 5 190,07 грн., у зв`язку з чим позивач 02.12.2019 року звернувся до відповідача із відповідною заявою, на яку отримав відповідь від 19.12. 2019 року про відмову у виплаті пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ без обмеження максимальним розміром.

Посилаючись на те, що на момент подачі заяви про призначення пенсії мав право на пенсію без обмеження її максимальним розміром на підставі Закону України «Про прокуратуру», оскільки проходить військову службу, працює у військовій прокуратурі під час особливого періоду, який триває по даний час, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2020 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провадити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2020 року зупинено провадження у справі №640/1609/20 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №560/2120/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі, одночасно зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві надати суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

Витребувані документи надійшли до суду від відповідача 22 березня 2021 року.

Також 12 квітня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, з якого вбачається, що 02 та 05.12.2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявами про перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру». При цьому позивач станом на дату призначення пенсії та по теперішній час працює на прокурорській посаді. Відповідно до норм чинного законодавства максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, тому відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на дату призначення пенсії, пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, а також Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зазначає, що позивачем 29 липня 2020 року подавалася відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, який відсутній в матеріалах справи, в якій наголошено, що згідно наказу Генерального прокурора України від 21.07.2015 року №270-вк позивача призначено на посаду прокурора відділу організації представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень управління представництва інтересів громадян або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Згідно витягу з послужного списку службовий статус позивача як працівника Головної військової прокуратури та військовослужбовця залишився незмінним, тому, посилаючись на те, що до нього не застосовуються положення абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру», яким встановлюються обмеження максимального розміру пенсії, оскільки такі обмеження передбачені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VІІІ та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ, позивач вважає, що такі положення не можуть на нього поширюватися, як на особу, яка проходить військову службу в особливий період на посаді прокурора відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Відповідно до частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України за наявними у справі матеріалами.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 07.08.2019 року одержує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», що підтверджується матеріалами пенсійної справи № 85.

Одночасно позивач продовжує працювати в органах прокуратури, зокрема на посаді прокурора відділу організації представництва інтересів громадянина або держави в суді та при виконанні судових рішень управління представництва інтересів громадян або держави в суді, протидії корупції у воєнній сфері Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, має військове звання «полковник юстиції».

Листом від 19.12.2019 року №307022/02/К-14751/1 відповідач повідомив позивача у відповідь на його звернення від 02 та 05.12.2019 року, що відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на дату призначення пенсії, з 01 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, а також Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначено також, що норма статті, на яку посилається позивач у зверненнях, з 01.01.2018 року не є чинною згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016 року. Розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» складав 5 190,07 грн. Кошти за період з серпня по листопад 2019 року в сумі 19 755,75 грн нараховані на листопад поточного року.

Дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром, позивач вважає протиправними та такими, що порушують його право на отримання пенсії, що зумовило звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

На дату призначення позивачу пенсії питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури було врегульоване положеннями статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII, частиною другою якої передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Згідно з частиною третьою зазначеного Закону розмір виплат, що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №18-49 від 01.08.2019 року середньомісячний заробіток позивача за 60 календарних місяців, з якого обчислюється пенсія, становить 60 267,63 грн, до якої включено всі види оплати праці та з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, 60% від суми 60 267,63 грн., з якої обчислено пенсію позивача, становить 36 160,58 грн.

Разом з тим, відповідач, призначивши позивачу пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» здійснює її обрахунок та виплату відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не дивлячись на те, що позивач проходить військову службу, працює у військовій прокуратурі під час особливого періоду, який триває. При цьому ж відповідачем не враховуються вимоги Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VІІІ та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774- VІІІ, виходячи з яких на позивача не розповсюджуються положення щодо обмеження пенсії максимальним розміром.

Так, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 13-2 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV визначено, що максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації, інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Суд зазначає, що у постанові від 07.11.2018 року у справі №755/12037/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що особливий період відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ діє в Україні з 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України не приймав рішень про скасування особливого періоду, як і рішень про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду.

Аналогічні висновки викладені й в інших постановах Верховного Суду, зокрема від 14.02.2018 року у справі №131/1449/16-ц, від 14.02.2018 року у справі №727/2187/16-ц, від 20.02.2018 року у справі №640/4439/16-ц, від 21.02.2018 року у справі №211/1546/16-ц, від 25.04.2018 року у справі №205/1993/17-ц.

Як зазначає позивач, і це підтверджується матеріалами справи, станом на момент призначення пенсії він проходив військову службу та обіймав посаду в органах військової прокуратури в особливий період, тому на нього, як на військовослужбовця, який проходить службу в органах прокуратури, поширюються Перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VІІІ обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема, в органах військової прокуратури. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особа, які проходять військову службу або перебувають на посадах в органах військового прокуратури, зокрема. Після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Таким чином, зазначені обмеження не можуть застосовуватися на позивача, як на особу, яка на момент призначення пенсії проходив військову службу в органах військової прокуратури під час дії особливого періоду, у тому числі обмеження, встановлені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру».

Окрім того, суд зауважує, що як на підставу для виплати пенсії позивачу за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ГУ ПФУ у м. Києві посилається на положення пункту 13.2 розділу ХV Прикінцевих цього Закону.

Водночас, пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148-VІІ внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та установлено, що норми статті 86 Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», проте відповідні зміни до законодавства не вносилися, тому до спірних правовідносин застосовуються положення статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Виходячи з наведеного, суд вважає обґрунтованими та доведеними доводи позивача стосовно наявності у нього права на отримання пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» без обмеження максимальним розміром як особі, яка проходить військову службу в особливий період на посаді прокурора відділу Головної військової прокуратури.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд зазначає також, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

У своїх рішеннях Конституційний Суд України (від 20.03.2002 року №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007) зазначав, що положення статті 17 Конституції України поширюються і на службу в Збройних Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Конституційний Суд України також зазначав, що багато таких «пільг» встановлених серед іншого Законом України «Про прокуратуру» є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів (пункт 3 рішення КСУ №1-15/2002 від 20.03.2002).

Також висновки стосовно забезпечення прав і свобод людини без будь-якої дискримінації за ознаками статі раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції викладені у рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Пічкур проти України», «Мюллер проти Австрії», «Кечко проти України», «Ромашов проти України» «Шевченко проти України» та інших.

Водночас, суд зазначає, що вимоги позивача щодо здійснення пенсійних виплат однією сумою є передчасними. Як зазначає сам позивач, обґрунтовуючи зазначену частину позовних вимог, відповідач, виконуючи судове рішення, може послатися на відсутність достатнього обсягу бюджетних асигнувань, внаслідок чого здійснювати пенсійні виплати частково та не у повному обсязі.

Разом з тим, оскільки фактично відповідачем виплати нарахованої пенсії за відповідний період часу ще не проводилося, не виконувалося рішення суду у даній справі, при цьому судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд приходить до висновку про передчасність таких вимог позивача.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд знаходить правові підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу, який не є суб`єктом владних повноважень, у разі задоволення позовних вимог.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач сплатив 840,80 грн. судового збору відповідно до квитанції №46539 від 22.01.2020 року. З урахуванням результату розгляду справи відшкодуванню позивачу підлягає сума судового збору у розмірі 420,40 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, які полягають у відмові виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмежень її максимальним розміром, яка оформлена листом ГУ ПФУ в м. Києві №307022/02К-14751/1 від 19.12.2019 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві обчислювати пенсію ОСОБА_1 за вислугу років у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати з урахуванням усіх виплат, що до неї включаються, за останні перед зверненням на пенсію 60 календарних місяців роботи підряд відповідно до довідки Генеральної прокуратури України №18-49зп від 01.08.2019 року, без обмеження її максимального розміру, з урахуванням виплачених раніше сум, починаючи з 07 серпня 2019 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві суму сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять грн 40 коп).

5. В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда