Справа № 380/3918/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3918/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронна компанія «Сварожич» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними та скасування постанов, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Охоронна компанія «Сварожич» (місцезнаходження: 79019, м.Львів, вул.Клепарівська, буд.30, ) (далі позивач, ТзОВ «ОК «Сварожич») звернулося до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Котлярська, буд.6, ) (далі відповідач, Шевченківський ВДВС), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 23.02.2021 у виконавчому провадженні №64478081 та від 24.02.2021 у виконавчому провадженні №64538573, в частині накладення арешту на грошові кошти позивача, що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що оскаржуваними постановами накладено арешт на грошові кошти, що містяться, зокрема, на рахунку № НОМЕР_1 , з якого ТзОВ «ОК «Сварожич» здійснює виплату заробітної плати своїм працівникам, що підтверджується, зокрема, відомостями розподілу виплат ТзОВ «ОК «Сварожич», заключною банківською випискою за період з 01.11.2020 по 30.11.2020, заключною банківською випискою за період з 01.12.2020 по 31.12.2020, заключною банківською випискою за період з 01.01.2021 по 31.01.2021. Позивач зазначає, що внаслідок накладення арешту на вищевказаний рахунок ТзОВ «ОК «Сварожич» не може здійснювати виплату заробітної плати своїм працівникам. У зв`язку з цим, представник позивача на особистому прийомі звернувся до державного виконавця Домерецької В.І. Шевченківського ВДВС з заявою про зняття арешту з вказаного рахунку у межах виконавчих проваджень за №64538573 та №64478081. Проте, державним виконавцем було повідомлено про відсутність повноважень для зняття арешту з коштів та рекомендовано звернутися до суду для зняття арешту з відповідного рахунку. Позивач вважає, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не може бути накладено, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень саме виконавчої служби. Вважаючи у зв`язку із цим свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою їх захисту. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 24.03.2021 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 12.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; Визнано поважними причини пропуску позивачами строку звернення до суду та поновлено такий.

Відповідач 23.04.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що 23.02.2021 та 24.02.2021 державним виконавцем у відповідності до вимог ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постави про арешт коштів божника №64478081 та №64538573, якими накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Представник відповідача зазначає, що дані постанови підписані електронно-цифровим підписом та автоматично завантажені банкам учасникам обміну, в тому числі в АТ КБ «Приват Банк». Вказує, що із змісту оскаржуваних постанов слідує, що державний виконавець визначила банківським установам порядок їх виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. В свою чергу, АТ КБ «ПриватБанк» на який нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначити статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку виконано. Вказане свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. За таких обставин, рахунок боржника, передбачений для виплати заробітної плати, не є рахунком зі спеціальним режимом.

Відповідач також звертає особливу увагу на те, що скасування накладеного державним або приватним виконавцем арешту коштів на одному або кількох рахунках боржника юридичної особи призведе до ускладнення або ж до повної неможливості виконати судове рішення, адже боржник отримає можливість вільно розпоряджатися коштами на цих рахунках. При цьому, ніхто не зможе проконтролювати, чи справді звільнені з-під арешту кошти буде спрямовано на виплату заробітної плати, податків та зборів, а не виведено з рахунків підприємства. З огляду на наведене вважає, що у задоволені позову необхідно відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні 28.04.2021 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково подав копії заяв та договорів про відкриття банківських рахунків. Подальший розгляд справи просив проводити без участі повноважного представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Представник відповідача 29.04.2021 подав клопотання про розгляд справи без його участі.

29.04.2021 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС перебувають виконавчі провадження:

- №64478081 про примусове виконання постанови ГУ Держпраці у Львівській області №ЛВ4882/1553/НД/АВ/ФС-1 від 07.02.2020 про стягнення з ТзОВ «ОК «Сварожич» на користь ГУ Держпраці у Львівській області боргу в розмірі 250380,00 грн;

- №64538573 про примусове виконання вимоги ГУ ДПС у Львівській області про сплату боргу №Ю 13412-55 від 13.11.2020 про стягнення з ТзОВ «ОК «Сварожич» на користь бюджету коштів в розмірі 9 564,84 грн.

Постановами державного виконавця Шевченківського ВДВС Домерецької В.І. від 23.02.2021 у ВП №64478081 та від 24.02.2021 у ВП №64538573 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику - ТзОВ «ОК «Сварожич» (місцезнаходження: 79019, м.Львів, вул.Клепарівська, буд.30, ).

Відповідач зазначає, що дані постанови підписані електронно-цифровим підписом та автоматично завантажені банкам учасникам обміну, в тому числі в АТ КБ «Приват Банк».

З наявної в матеріалах справи відповіді на запит №9733785 від 24.02.2021 до ДФС України про наявні рахунки у боржників юридичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців, а також рахунки відкриті боржником юридичною особою через свої відокремлені підрозділи (а.с.65), судом встановлено, що у ТзОВ «ОК «Сварожич» наявні наступні рахунки у банках:

- назва фінансової установи: Ощадбанк, номер рахунку: НОМЕР_2 ;

- назва фінансової установи: АТ КБ «ПриватБанк», номер рахунку: № НОМЕР_1 ;

- назва фінансової установи: АТ КБ «ПриватБанк», номер рахунку: № НОМЕР_3 .

В межах даної справи позивач оскаржує постанови державного виконавця в частині накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що звертався до відповідача із вимогою про зняття арешту коштів з вказаного рахунку, проте державним виконавцем було повідомлено про відсутність повноважень для зняття арешту з коштів та рекомендовано звернутися до суду для зняття арешту з відповідного рахунку. Водночас суд зазначає, що до матеріалів справи позивачем не долучено копій звернення та відповіді на нього.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає, що накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк» є незаконним, адже з цього рахунку ним здійснюється виплата заробітної плати. На підставі цього позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до с.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону України №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.ч.ч.1,2 ст.18 Закону України №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України №1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Положеннями ст.52 Закону України №1404-VIII також визначено, що не підлягають арешту кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Тобто, у випадку накладення державним виконавцем арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, передбачено відповідний порядок дій банку, іншої фінансової установи, при цьому постанова про арешт коштів боржника в цій частині не підлягає до виконання.

Разом з тим, закон не передбачає у такому випадку необхідності скасування чи зміни постанови державного виконавця про арешт коштів боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Положеннями пункту 8 розділу VІІІ «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, зокрема, передбачено, що банк зупиняє видаткові операції по рахунку клієнта у випадку накладення на такий рахунок арешту. При цьому зазначено, що зупинення видаткових операцій має здійснюватися у межах суми, на яку накладено арешт, за винятком випадків, накладення арешту без зазначення такої суми.

З аналізу наведених норм слідує, що у разі невиконання боржником виконавчого документа добровільно, державним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому, законодавством визначено, що державний виконавець може накладати арешт на кошти на будь-яких рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

В той же час, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст.59 Закону України №1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина 4 статті 59 Закону № 1404-VIII).

Чинним законодавством України не передбачено, що банківські рахунки, з яких здійснюється виплата заробітної плати вважаються рахунками зі спеціальним режимом використання.

Згідно з ст. 342 Господарського кодексу України суб`єктам господарювання, які мають самостійний баланс, рахунки відкриваються для розрахунків за продукцію, виконані роботи, надані послуги, для виплати заробітної плати, сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а також інших розрахунків, пов`язаних з фінансовим забезпеченням їх діяльності. Юридичні особи та громадяни-підприємці відкривають рахунки для зберігання грошових коштів і здійснення всіх видів банківських операцій у будь-яких банках України за своїм вибором і за згодою цих банків у порядку, встановленому Національним банком України. Суб`єктам господарювання, яким виділяються кошти для цільового використання з Державного бюджету України або місцевих бюджетів, відкриваються рахунки відповідно до закону.

Судом встановлено, що оскаржуваними постановами накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що належать боржнику ТзОВ «ОК «Сварожич».

Позивач вказує, що на виконання вимог вказаних постанов №64478081 від 23.02.2021 та №64538573 від 24.02.2021 банківською установою АТ КБ «ПриватБанк» накладено арешт на рахунки позивача, в тому числі рахунок № НОМЕР_1 .

ТзОВ «ОК «Сварожич» в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рахунок № НОМЕР_1 , на який накладено арешт, використовується для виплати заробітної плати працівниками та сплати податків.

На підтвердження цих обставин позивачем долучено до матеріалів справи: відомості розподілу виплат ТзОВ «ОК «Сварожич», заключну виписку за період з 01.11.2020 по 30.11.2020, заключну виписку за період з 01.12.2020 по 31.12.2020 та заключну виписку за період з 01.01.2021 по 31.01.2021 (а.с.15-31).

З аналізу поданих позивачем документів судом встановлено, що з рахунку на який відповідачем був накладений арешт на кошти позивача, останнім виплачується не лише заробітна плата, а здійснюються також і інші виплати. Тобто, такий рахунок є поточним, по якому проводяться будь які розрахункові операції в межах господарської діяльності позивача.

Позивачем не надано доказів того, що за умовами договору з банківською установою вказаний рахунок може використовуватись виключно для виплати заробітної плати працівникам та сплати податків чи зборів до бюджету.

Суд також враховує, що визначення статусу рахунку та перевірка наявності визначеної законом заборони накладення арешту на кошти, які на ньому знаходяться, відповідно до ст.52 Закону України №1404-VIII належить до компетенції банківської установи, а не державного виконавця. Нормами Закону України №1404-VIII не передбачено обов`язку державного виконавця перед накладенням арешту виокремлювати рахунки, з яких проводиться виплата заробітної плати.

За таких обставин, суд не бере до уваги посилання позивача на правову позицію, яка наведена у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №820/5422/17 та від 17.01.2020 у справі №340/1018/19, оскільки з аналізу змісту цих судових рішень судом встановлено, що у цих справах судом досліджувалась правомірність накладення арешту на рахунки державного підприємства та пенсійного органу, які за умовами договорів про банківське обслуговування використовувались на виплату заробітної плати. Тобто, у цих справах державним виконавцем накладено арешт на рахунки боржників, на які зараховувались кошти з цільовим призначенням їх використання для виплати заробітної плати. Тому, правовідносини, що були предметом дослідження у цих справах не є тотожними з обставинами даної справи.

Разом з цим, суд вважає за необхідне вказати, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 по схожих правовідносинах враховано норми ст.43 Конституції України, якою передбачено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У цій справі Велика Палата Верховного Суду вказала, що згідно з ч.5 ст.97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

З наведених норм права слідує, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.

У разі виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч.4 ст.59 Закону України №1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Тобто, у цій справі Великою Палатою Верховного Суду висловлено правову позицію, згідно з якою виплата заробітної плати має пріоритет перед виконанням обов`язку боржником по сплаті боргу перед іншими кредиторами. Однак, в такому випадку арешт знімається державним виконавцем за зверненням боржника в межах суми, необхідної для виплати заробітної плати, на підставі наданих боржником доказів. У разі необґрунтованої відмови державного виконавця у знятті арешту, боржник може оскаржувати такі дії до суду.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд з аналізу матеріалів справи встановив, що боржник ТзОВ «ОК «Сварожич» не звертався до виконавця із заявою про виникнення в нього зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі та не просив зняти арешт з відповідної суми коштів на рахунку для виплати заробітної плати своїм працівникам.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідачем не допущено накладення арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення, на які заборонено законом. Відповідачем дотримані всі приписи закону та вжито своєчасних і належних заходів для примусового виконання виконавчого документа, з дотриманням вимог Закону України № 1404-VIII.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд вважає, що оскаржувані постанова державного виконавця про арешт коштів боржника №64478081 від 23.02.2021 та №64538573 від 24.02.2021, є такими, які прийняті в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Доказів на спростування таких висновків позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронна компанія «Сварожич» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан