Справа № 463/1716/21
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 463/1716/21 пров. № А/857/7472/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання Гром І. І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 17 лютого 2021 року у справі № 463/1716/21 (головуючий суддя Стрепко Н. Л., м. Львів) за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця, а також про його затримання,-

ВСТАНОВИВ:
17 лютого 2021 року Личаківським районним судом міста Львова зареєстровано позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 про примусове видворення відповідача за межі території України та його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України на строк 6 місяців починаючи з часу та дати фактичного затримання, а саме до 4 год. 00 хв. 14 серпня 2021 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що громадянин Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 під час проходження прикордонного контролю в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Рава-Руська», що відноситься до Рава-Руської ОТГ Львівської області, пред`явив на паспортний контроль паспорт громадянина Фінляндії для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 07 лютого 2020 року на ім`я ОСОБА_2 , який містить недостовірні відомості про особу (не належить пред`явнику), чим вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща та був затриманий прикордонним нарядом. ОСОБА_1 реалізуючи свої права та свободи міг встановленим порядком іммігрувати до України, а в подальшому до країн Європейського Союзу на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України, однак вибравши найбільш легкий, однак, незаконний спосіб потрапити до країн Західної Європи, усвідомлюючи, що для досягнення цієї мети порушуватиме законодавство України, своїми діями грубо та свідомо порушив законодавство України та підтвердив своє небажання законно перебувати на території України. Громадянин Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 не в змозі самостійно покинути Україну у зв`язку із відсутністю коштів та документа, який надає право на перетинання державного кордону. Родинні зв`язки у вищевказаного громадянина на території України відсутні, Україну він розглядає як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи, з метою пошуку кращих умов проживання, а тому громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 слід затримати та в подальшому видворити за межі території України.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 17 лютого 2021 року позов задоволено. Затримано громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення видворення за межі України на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання - 4 год. 00 хв. 14 лютого 2021 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Зобов`язано примусово видворити громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України. Рішення суду звернено до негайного виконання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем громадянином Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що відповідно до прийнятого рішення про примусове повернення іноземець був зобов`язаний самостійно залишити територію України не пізніше 28.02.2021, однак не міг цього зробити, оскільки був затриманий і утримувався працівниками прикордонної служби до винесення судом рішення про примусове видворення. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 ухилявся від виконання рішення про примусове повернення до країни походження чи іншої (третьої) країни.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2021 року о 4 год. громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 затримано прикордонним нарядом «Старшим зміни прикордонних нарядів у пункті пропуску» від відділення інспекторів прикордонної служби «Рава-Руська» відділу прикордонної служби «Рава-Руська» Львівського прикордонного загону внаслідок спроби незаконного перетину державного кордону між Україною та Республікою Польща шляхом пред`явлення до паспортного контролю паспорту громадянина Фінляндії для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданого 07 лютого 2020 року на ім`я ОСОБА_2 , що містив недостовірні відомості про особу (не належав пред`явнику).

17 лютого 2021 року постановою Жовківського районного суду Львівської області громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

17 лютого 2021 року Львівським прикордонним загоном винесено рішення про примусове повернення громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 за межі України та зобов`язано його покинути територію України у термін до 28 лютого 2021 року. Дане рішення відповідачем не виконано.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773- VI).

Частиною першою статті 26 Закону № 3773- VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону №3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону № 3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини п`ятою статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Статтею 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно із статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства підлягають особи у випадку їх ухилення без поважних причин від виїзду в установлений рішенням про примусове повернення строк, або коли існують обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства буде ухилятися від виконання такого рішення ще до спливу цього строку.

Тобто, процедурі видворення іноземця або особи без громадянства передує прийняття компетентним органом рішення про його примусове повернення, яке може бути оскаржено до суду, а також ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Апеляційний суд встановив те, що відповідач рішення про примусове повернення не оскаржив, а тому це рішення не є предметом спору у цій справі.

У зв`язку з тим, що у громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 відсутні документи на право перебування на території України, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, а тому у Львівського прикордонного загону (військової частини 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України були достатні підстави вважати, що громадянин Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Тому суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для примусового видворення громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 за межі території України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 07 лютого 2018 року в справі № 743/432/16-а та від 01 квітня 2020 року у справі № 522/23067/17.

Твердження апелянта про те, що він не міг добровільно виконати рішення про примусове повернення за межі території України, оскільки був затриманий і утримувався працівниками прикордонної служби до винесення судом рішення про примусове видворення, є безпідставним, оскільки через відсутність паспортного документа, який на законних підставах дає можливість перетнути держаний кордон, скаржник не міг добровільно виконати обов`язок покинути територію України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 522/23070/17

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 17 лютого 2021 року у справі № 463/1716/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 29.04.2021