Справа № 400/6227/20
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 р. № 400/6227/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС-АГРО-ТРАНС», вул. Степова, 32, м. Нова Одеса, Миколаївська область, 56602
до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.08.2020 № 2,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс-Агро-Транс" звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.08.2020 р. № 2.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення прийнято без врахування заперечень позивача на акт перевірки. Підпис на поштовому повідомленні про вручення акту перевірки не належить посадовій особі товариства. Позивач зазначає, що ним оформлено ліцензію на право зберігання пального виключно для власних потреб за адресою: м. Нова Одеса, вул. Репіна, 56. Відповідно до вимог законодавства не передбачено оформлення другої ліцензії на одне й те ж місце зберігання пального. Нормами чинного законодавства не передбачена відповідальність за зберігання пального в обсягу більшому, ніж суб`єктом господарювання зазначено в заяві на отримання ліцензії. У період з 03.03.2020 р. по 15.03.2020 р. позивачем не відпускалося пальне, оскільки перевезення в цей час здійснювала ФОП ОСОБА_1 із використанням власного пального. З урахуванням того, що 23787 л, використання яких відповідач помилково приписав позивачу, Товариством не використовувалося, повторний розрахунок щоденних обсягів зберігання пального свідчить, що в період, який перевірявся, відсутні періоди з від`ємним значенням розрахункового залишку пального на місці його зберігання. Крім того, позивач вважає, що фактичну перевірку призначено без достатніх правових підстав. Просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення, яким до нього були застосовані штрафні санкції.

За клопотанням відповідача суд ухвалою від 03.02.2021 р. допустив процесуальне правонаступництво в адміністративній справі, шляхом заміни Головного управління ДПС у Миколаївській області (ідентифікаційний код 43144729) його правонаступником Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (ідентифікаційний код ВП 44104027).

10.02.2021 р. відповідач подав відзив на позовну заяву (а. с. 68-74), де зазначив, що позивач отримав ліцензію на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання із загальною місткістю резервуарів для зберігання пального 50000 л. Придбане дизельне паливо позивач зберігає у двох резервуарах ємністю 25 м3 за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно наданих до перевірки документів обліку обсяг дизельного палива, придбаного за період з 01.01.2020 р. по 23.07.2020 р., становить 310507 л, а для заправки орендованих транспортних засобів відпущено 306433 л. В наданих до перевірки подорожніх листах не заповнені дані щодо руху пального, а саме: марка пального, кількість виданого пального, залишок при виїзді та поверненні. Також не заповнений зворотній бік та дані про результати роботи автомобілів та причепів. Не встановлено походження дизельного пального, яке позивач використовував у період з 03.03.2020 р. по 09.04.2020 р. Згідно наданих до перевірки документів обліку встановлено зберігання пального понад обсяги, заявлені при отриманні ліцензії. Так, у період з 27.04.2020 р. по 03.05.2020 р., з 06.05.2020 р. по 21.05.2020 р. і з 23.06.2020 р. по 25.06.2020 р. позивач здійснював зберігання дизельного палива понад 50000 л. Відповідальність за порушення ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі Закон № 481) визначена абз. 8 ст. 17 Закону № 481. Таким чином, оскаржуване рішення прийнято у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

22.02.2021 р. позивач подав відповідь на відзив (а. с. 100-105), відповідно до якої законом передбачена можливість отримання лише однієї ліцензії на одне місце зберігання пального. Позивач не мав можливості оформити другу ліцензію на те ж саме місце зберігання пального. Абз. 8 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 передбачено застосування фінансових санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії, а відповідальність за зберігання пального в більшому обсязі, ніж суб`єктом господарювання зазначено в заяві на отримання ліцензії, не передбачена.

02.03.2021 р. відповідач подав додаткові пояснення (а. с. 107-113), в яких зазначив, що п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачає самостійну підставу для призначення фактичної перевірки: здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

За клопотанням відповідача справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

01.07.2020 р. відповідачем видано наказ № 946 "Про проведення фактичної перевірки" позивача з 23.07.2020 р. Підставою для призначення перевірки вказано п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а саме: здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (а. с. 27 зворот).

У липні 2020 року відповідачем проведена фактична перевірка позивача за період з 01.01.2020 р. по 31.07.2020 р., результати якої оформлені актом від 03.08.2020 р. № 88/14-29-32-02/43215375 (а. с. 11-15).

Перевіркою встановлено порушення вимог ст. 15 Закону № 481, зокрема, зберігання пального в кількості 270554 л без наявності ліцензії на право зберігання пального.

25.08.2020 р. позивач подав заперечення на акт перевірки (а. с. 18-19), які не вплинули на висновки акту перевірки.

Податковим повідомленням-рішенням від 27.08.2020 р. № 2 на позивача накладено штраф у розмірі 500000,00 грн (а. с. 10).

10.09.2020 р. позивач подав скаргу до Державної податкової служби України (а. с. 23-25), яка рішенням від 11.12.2020 р. залишена без задоволення (а. с. 25-27).

Вирішуючи питання про наявність підстав для призначення фактичної перевірки позивача, суд виходить з того, що в основу проведення фактичної перевірки відповідачем покладено п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, який передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.05.2018 р. у справі № 810/1394/16 і від 10.04.2020 р. у справі № 815/1978/18, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що фактичну перевірку позивача призначено Відповідачем у межах своїх повноважень.

Інших підстав для висновку щодо протиправності призначення або проведення фактичної перевірки позивачем не вказано та не встановлено судом.

Щодо суті виявленого Відповідачем під час здійснення перевірки порушення, суд вважає за необхідне зазначити наступне: відповідач, вказуючи в Акті перевірки про зберігання пального в кількості 270554 л та встановлюючи, що це пальне зберігалося понад об`єми, заявлені Позивачем при отриманні ліцензії, посилається на розрахунок щоденних обсягів зберігання дизельного палива, який є додатком до акту перевірки (а. с. 16-17). Розрахунок щоденних обсягів пального фактично є аналізом обліку пального за перевіряємий період, який позивач веде самостійно.

Так, позивач зберігає паливо у двох резервуарах ємністю по 25 м3 (разом 50000 л), які розташовані за адресою: м. Нова Одеса, вул. Репіна, 56. Загальна місткість резервуарів за вказаною адресою зазначена позивачем і в заяві на отримання ліцензії на право зберігання пального (а. с. 77).

Спірні правовідносини між сторонами регламентуються Законом № 481, відповідно до ст. 1 якого ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Так, згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 481 оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Відповідно до ч. 8 ст. 15 Закону № 481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Таким чином, слід зауважити, що ліцензія на зберігання видається та "прив`язана" до місця зберігання пального, тобто, адреси розташування складу зберігання.

Умовою видачі ліцензії на зберігання є наявність зареєстрованих відповіло до закону ємкостей.

Суд зауважує, що ліцензія на зберігання не видається на зберігання певної кількісті палива.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємкостей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

В Акті перевірки контролюючим органам фактично встановлені та описані виявлені недоліки ведення обліку пального Позивачем та порушення Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Але перевіряючими не встановлено та відсутні будь-які дані про зберігання за місцем перевірки пального понад 50 т.

При винесенні оскаржуваного рішення Відповідач застосував до Позивача штрафні санкції за зберігання без ліцензію, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Ліцензія на зберігання у Позивача в наявності, що й відображено в Акті перевірки та не заперечується сторонами. Факту зберігання пального понад 50 т, та/або зберігання пального в ємкості, яка не реєстрована в Єдиному реєстрі, під час проведення перевірки перевіряючими не встановлено, а відтак, суд приходить до висновку, що в діях Позивача відсутнє порушення (зберігання пального без ліцензії), за яке Відповідач наклав штрафні санкції. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення належить скасуванню.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності оскаржуваного рішення, що має наслідком задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав платіжні доручення про сплату судового збору в загальній сумі 7500,00 грн (а. с. 8), що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, позивач заявив про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн. На доказ понесених витрат позивачем надано копії договору про надання правової допомоги від 21.02.2020 р. № 21/02-20, ордеру на ім`я ОСОБА_2 , детального опису послуг, наданих адвокатом, від 29.12.2020 р. № 29/12-20 (а. с. 7, 9, 34-35).

02.03.2021 р. відповідач у додаткових поясненнях заявив про неспівмірність суми витрат з огляду на предмет спору.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, позивач повинен надати докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Таким доказом є акт виконаних робіт/наданих послуг. Відповідного акту позивач суду не надав, а тому неможливо встановити чи були адвокатом фактично надані послуги, зазначені в детальному описі робіт, який позивачем не підписувався.

Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт понесення ним витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 15000,00 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Агро-Транс" (вул. Степова, 32, м. Нова Одеса, Миколаївська область, 56602, ідентифікаційний код 43215375) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код ВП 44104027) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.08.2020 р. № 2 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 27.08.2020 р. № 2.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код ВП 44104027) судовий збір у сумі 7500,00 грн (сім тисяч п`ятсот грн 00 коп.) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс-Агро-Транс" (вул. Степова, 32, м. Нова Одеса, Миколаївська область, 56602, ідентифікаційний код 43215375).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 29.04.2021 р.

Суддя Н. В. Лісовська