Справа № 640/13090/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Лічевецького І.О.,

При секретарі: Лещенко В.С.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Голяніщева Д.Ю.,

представників відповідача: Коваль Є.В., Бігдан А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України про визнання незаконним наказу в частині, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог просив:

- визнати протиправними - такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили: статті 17 Закону України «Про судову експертизу» та нечинними Зміни до Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 03 лютого 2020 року №337/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2020 року за №129/34412 в окремій їх частині, а саме: «...Судові експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, включаються до постійного складу палат ЦЕКК за поданням громадських організацій судових експертів (не більше однієї особи від громадської організації)»;

- визнати протиправними - такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили - статті 17 Закону України «Про судову експертизу» та нечинними Зміни до Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 03 лютого 2020 року №337/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2020 року за №129/344-12 в окремій їх частині, а саме «...Судові експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, включаються до змінного складу палат ЦЕКК за поданням громадських організацій судових експертів»;

- визнати протиправним - таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили - статті 17 Закону України «Про судову експертизу» та нечинним підпункт 1 пункту 1 Змін до Положення про експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 28 квітня 2020 року № 1540/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 30 квітня 2020 року за № 389/34672 в окремій його частині, а саме «...Судові експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, включаються до постійного складу палат ЦЕКК з числа судових експертів, запропонованих за поданням громадських організацій судових експертів (не більше однієї особи від громадської організації)»;

- визнати протиправним - таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили - статті 17 Закону України «Про судову експертизу» та нечинним абзац 2 пункту 4 Розділу II «Організаційні засади, завдання та порядок діяльності Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України» Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року № 301/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 березня 2015 року за № 249/26694 в окремій його частині, а саме ««..Судові експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, включаються до постійного складу палат ЦЕКК з числа судових експертів, запропонованих за поданням громадських організацій судових експертів (не більше однієї особи від громадської організації)»;

- визнати протиправним - таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили - статті 17 Закону України «Про судову експертизу» та нечинним абзац 1 пункту 5 Розділу II «Організаційні засади, завдання та порядок діяльності Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України» Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року № 301/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 березня 2015 року за № 249/26694 в окремій його частині, а саме «Судові експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, включаються до змінного складу палат ЦЕКК за поданням громадських організацій судових експертів».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ним було подано заяву про включення його до складу Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України, проте відповідачем повідомлено, що позивач не може бути включений до складу Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України з посиланням на оскаржувані пункти Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 03 лютого 2020 року №337/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2020 року за №129/34412, оскільки питання включення до складу Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України можливе за наслідком подання громадських організацій судових експертів.

Позивач вказує, що оскаржувані норми Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 03 лютого 2020 року №337/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2020 року за №129/34412 та Змін до Положення про експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 28 квітня 2020 року № 1540/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 30 квітня 2020 року за № 389/34672 є дискримінаційними та не відповідають Закону України «Про судову експертизу».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що посилання суду першої інстанції на практику Європейського Суду з прав людини як на підставу не надавати відповідь на кожний аргумент справи є помилковим, так як встановлений КАС України стандарт мотивування судових рішень є вищим (суворішим) за мінімальний конвенційний стандарт, визначений усталеною практикою ЄСПЛ.

На думку апелянта, суд не надавав оцінки позовних вимогам в частині оскаржуваних положень нормативно-правових актів правовому акту вищої юридичної сили - частині другій статті 17 Закону України «Про судову експертизу», так як вказаним Законом не передбачено такої підстави для включення до складу ЦЕКК як наявність подання громадських організацій судових експертів.

Також апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав оцінки дискримінаційності таких норм, а лише обмежився констатуванням порядку реєстрації нормативно-правових актів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що при прийнятті Наказів №337/5 та №1540/5 Міністерство юстиції України діяло в межах реалізації організаційно-управлінських функцій у сфері судово-експертної діяльності та забезпечення організації роботи Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Мінюсті.

Оскаржувані положення Наказів прийняті з метою визначення формальних та вимірювальних показників для оціночного судження «до складу експертно-кваліфікаційних комісій», яке міститься у статті 17 Закону України «Про судову експертизу», тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів затверджено наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року № 301/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 березня 2015 року за № 249/26694 (далі - Положення №301/5).

При цьому, Наказом Міністерства юстиції України від 03 лютого 2020 року №337/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2020 року за №129/34412 внесено зміни до наказу Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року № 301/5 «Про затвердження Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів» (далі - Наказ №337/5).

Також, наказом Міністерства юстиції України від 28 квітня 2020 року № 1540/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 квітня 2020 року за № 389/34672 затверджено Зміни до Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року № 301/5 (далі - Наказ № 1540/5).

Вказаними нормами Наказу №337/5 та Наказу № 1540/5 визначено, що судові експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, включаються до постійного складу палат ЦЕКК з числа судових експертів, запропонованих за поданням громадських організацій судових експертів (не більше однієї особи від громадської організації) (абзац 2 пункту 4 розділу II Положення № 301/5).

Також визначено, що судові експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, включаються до змінного складу палат ЦЕКК за поданням громадських організацій судових експертів (абзац 1 пункту 5 розділу II Положення №301/51).

Вважаючи вказані норми протиправними та такими, що суперечать Закону України «Про судову експертизу» позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на виконання вимог порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до органів юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №34/5, Наказ №337/5 та Наказ №1540/5 пройшли державну реєстрацію, під час якої проведено правову експертизу таких наказів на відповідність Конституції України та чинному законодавству України, а також правилам нормопроектувальної техніки, тому оскаржувані норми Положення №301 не є дискримінаційними, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 264 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

При цьому, перевірка законності цих актів полягає у з`ясуванні їх відповідності законам України.

Підставами для прийняття судом рішення щодо незаконності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність правовим актам вищої юридичної сили; порушення встановленої законом процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення повноважень при їх прийнятті.

Слід зазначити, що обов`язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі, або можливість порушення такого права в межах правовідносин, які врегульовує такий нормативно-правовий акт.

Так, згідно з частин другої та шостої ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Із наведеним кореспондуються положення частини другої статті 124 Конституції України, якою визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 має кваліфікацію судового експерта з правом проведення економічних експертиз (свідоцтво від 25 листопада 2016 року НОМЕР_1).

20 лютого 2020 року позивач звернувся до Міністерства юстиції України із зверненням-поданням про включення його до складу ЦЕКК Міністерства юстиції України.

Втім, листом від 16 березня 2020 року Міністерство юстиції України повідомило позивача, що питання включення його до складу кваліфікаційної або дисциплінарної палати ЦЕКК можливо розглядати на підставі подання громадської організації судових експертів з посиланням на пункти 4, 5 розділу ІІ Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року № 301/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 березня 2015 року за № 249/26694, зі змінами внесеними Наказом №337/5 та Наказом №1540/5.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 228, Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

У силу вимог підпункту 5 пункту 3 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 228, одним з завдань Мінюсту є експертне забезпечення правосуддя.

Згідно з підпунктами 63, 64 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 228, Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує організацію роботи Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Мін`юсті і Науково-консультативної та методичної ради з проблем судової експертизи при Мін`юсті; видає та анулює свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта фахівцям, які не є працівниками державних спеціалізованих установ.

Зі змісту наведених вище правових норм суд дійшов висновку, що Мін`юст здійснює експертне забезпечення правосуддя.

У свою чергу, правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки визначені Законом України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-XII.

У відповідності до статті 8 Закону України «Про судову експертизу» організація науково-методичного забезпечення судово-експертної діяльності та організаційно-управлінські засади діяльності державних спеціалізованих установ покладаються на міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність.

Частинами першою та другою статті 17 Закону України «Про судову експертизу» визначено, для присвоєння та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів створюються експертно-кваліфікаційні комісії при міністерствах та інших центральних органах виконавчої влади, до сфери управління яких належать державні спеціалізовані установи, що здійснюють судово-експертну діяльність.

До складу експертно-кваліфікаційних комісій входять найбільш досвідчені фахівці та науковці, які мають кваліфікацію судового експерта та стаж практичної роботи за спеціальністю не менше п`яти років. Серед них має бути не менше двох фахівців тієї експертної спеціальності і того класу, з яких комісія проводить атестацію, присвоює кваліфікацію судового експерта або кваліфікаційний клас, а також фахівець з процесуальних питань судової експертизи.

Тобто, до складу експертно-кваліфікаційних комісій входять фахівці та науковці, які мають кваліфікацію судового експерта та стаж практичної роботи за спеціальністю не менше п`яти років.

При цьому, згідно частини третьої статті 17 Закону України «Про судову експертизу» порядок присвоєння кваліфікації судового експерта фахівцям чи позбавлення кваліфікації судового експерта фахівців, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, визначається Міністерством юстиції України. З цією метою при Міністерстві юстиції України створюється Центральна експертно-кваліфікаційна комісія, яка діє відповідно до положення про неї, що затверджується Міністерством юстиції України.

Отже, Центральна експертно-кваліфікаційна комісія при Міністерстві юстиції України діє відповідно до положення про неї, що затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно, з метою реалізації положень частини третьої статті 17 Закону України «Про судову експертизу», а також з метою визначити критерії та показники для оціночного поняття «найбільш досвідчені фахівці», яке міститься у частині другій статті 17 Закону України «Про судову експертизу», встановити чітку процедуру відбору членів Центральної експертно-кваліфікаційної комісії прийнято Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів затверджено наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року №301/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 березня 2015 року за №249/26694.

При цьому, Наказом №337/5 та Наказом № 1540/5 внесено зміни до Положення №301/5, якими закріплено, що судові експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, включаються до постійного складу палат ЦЕКК з числа судових експертів, запропонованих за поданням громадських організацій судових експертів (не більше однієї особи від громадської організації).

Судові експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, включаються до змінного складу палат ЦЕКК за поданням громадських організацій судових експертів.

У силу вимог частини третьої статті 11 Закону України «Про громадські об`єднання» від 22 березня 2012 року 4572-VI органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування можуть залучати громадські об`єднання до процесу формування і реалізації державної політики, вирішення питань місцевого значення, зокрема, шляхом проведення консультацій з громадськими об`єднаннями стосовно важливих питань державного і суспільного життя, розроблення відповідних проектів нормативно-правових актів, утворення консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів при органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, в роботі яких беруть участь представники громадських об`єднань.

З огляду на вказане, право рекомендувати найбільш досвідчених фахівців судових експертів надано відповідній професійній спільності через громадські організації судових експертів, що сприятиме оптимізації процесу фахового відбору та подання кандидатур найбільш досвідчених фахівців та науковців.

При цьому, судом першої інстанції вірно відзначено, що оскаржувані норми Положення №301/5 не містять обов`язку судовому експерту бути членом громадської організації судових експертів.

У даному випадку, громадські організації судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, можуть подати подання про включення до палати ЦЕКК як члену такої громадської організації так і будь-якому іншому судовому експерту, якого вони вважають найбільш досвідченим фахівцем та який має відповідний стаж.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про відсутність дискримінаційних положень у вказаних нормах, так як зміни внесені Положенням №301/5 до Наказу №337/5 та Наказу № 1540/5 мають однакову сферу дії на визначене коло суб`єктів, зокрема, судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ та які входять або не входять до складу громадської організації, та не містить жодних відмінностей, винятків, переваг чи застережень щодо жодної з цих категорій, що спростовують відповідні посилання апелянта.

Твердження апелянта про те, що оскаржувані норми Положення №301/5 не відповідають частині другій статті 17 Закону України «Про судову експертизу» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Положення №301/5 прийнято з метою визначення критеріїв та показників для оціночного поняття «найбільш досвідчені фахівці», та встановлення відповідної процедури відбору членів Центральної експертно-кваліфікаційної комісії.

Суд наголошує на тому, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади (надалі - Положення № 731).

У відповідності до п. 1 Положення №731 державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб`єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 року «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та цього Положення.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

У даному випадку, на виконання вимог порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до органів юстиції та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №34/5, як Наказ №337/5, так і Наказ №1540/5 пройшли державну реєстрацію, під час якої проведено правову експертизу таких наказів на відповідність Конституції України та чинному законодавству України, а також правилам нормопроектувальної техніки, що свідчить про дотримання процедури здійснення державної реєстрації таких актів.

Враховуючи вищевикладене та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Т.Р. Вівдиченко

І.О. Лічевецький