Справа № 1.380.2019.006845
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 квітня 2021 року

Київ

справа №1.380.2019.006845

адміністративне провадження №К/9901/14868/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року

у справі № 1.380.2019.006845

за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради

до ОСОБА_1

треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про демонтаж самочинно встановлених прибудови до будинку та металевого гаражу,

УСТАНОВИВ:

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила, демонтувати самочинно здійснену прибудову, що складається з двох частин розмірами 3,48 х 3,85 м та 3,30 х 2,40 м до житлового будинку АДРЕСА_1 та металевий гараж під літ. «Г» розміром 3,35 х 5,53 м. в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 на землях комунальної власності та в межах червоної лінії вулиць Сяйво-Широка.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року, позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати металевий гараж під літ. «Г» розміром 3,35 х 5,53 м в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 на землях комунальної власності та в межах червоної лінії вулиць Сяйво-Широка. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

19 лютого 2021 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.006845.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2021 року касаційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.006845 повернуто особі, яка її подала, оскільки в такій не обґрунтовано наявність підстав передбачених ч. 4 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

22 квітня 2021 року позивачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.006845.

Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимозі ст. 330 КАС України колегія суддів приходить до висновку, що вказана скарга підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Приписами ч. 4 ст. 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у ч. ч. 2, 3 ст. 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч. 4 ст. 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

В касаційній скарзі позивач посилається на те, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі №820/3183/16, від 31 липня 2018 року у справі №813/6426/14, від 07 вересня 2018 року у справі №813/6284/14, від 06 березня 2019 року у справі №814/2645/15, від 15 травня 2019 року у справі №813/6423/14 та від 29 січня 2020 року у справі №822/2149/18.

Посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду висловлені у постановах від 17 липня 2018 року у справі №820/3183/16, від 31 липня 2018 року у справі №813/6426/14, від 07 вересня 2018 року у справі №813/6284/14, від 06 березня 2019 року у справі №814/2645/15, від 15 травня 2019 року у справі №813/6423/14 є необґрунтованим, оскільки наведені судові рішення стосуються оцінки судом інших фактичних обставин справи. Так, у вищезазначених справах судами відмовлено у задоволенні вимоги демонтувати самочинно збудовану споруду.

Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника правову позиції висловлену у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №822/2149/18, оскільки у такій Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що обов`язковому знесенню об`єкт будівництва підлягає у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. В усіх інших випадках знесенню передує встановлення можливості перебудови об`єкта будівництва. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем здійснено часткову реконструкції будинку з метою усунення аварійного стану, недопущення руйнації будинку та його збереження, а зокрема: збільшено розмір тамбуру з 1,87 х 2,80 м на 2,40 х 3,30 м, укріплено несучі конструкції та приведено цей будинок за рахунок реконструкції до належних технічних та санітарних норм. У спірних правовідносинах, відповідач здійснив покращення умов проживання з метою захисту житла від обвалу будинку в межах земельної ділянки для його обслуговування.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що касаційна скарга не відповідає вимогам, встановленим п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України, оскільки заявник у касаційній скарзі не обґрунтував наявність підстав касаційного оскарження передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст.330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

До касаційної скарги додано платіжне доручення №87 від 04 березня 2021 року на суму 1921,00 грн, що надавалася Суду при подачі первинної касаційної скарги.

З касаційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивачем є суб`єкт владних повноважень, який заявила вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року у розмірі 1 921,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду встановлена на рівні 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 3842,00 (200% * (1921,00) грн.

Отже, ставка судового збору, що підлягає доплаті за зверненням з цією касаційною скаргою складає 1921,00 (3842,00 - 1921,00) грн.

Реквізити для сплати судового збору: УК у Печерському районі/Печерський район/ 22030102; номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007; ; призначення платежу: "*; 101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 330 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 169 цього Кодексу, а саме така касаційна скарга залишається без руху.

Виходячи з наведеного, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків касаційної скарги особі, яка її подала, шляхом надання до суду обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження згідно з ч. 4 ст. 328 КАС України та документа про доплату судового збору.

У випадку неусунення недоліків касаційної скарги, така буде повернута особі, яка її подала, відповідно до п.1 ч. 4 ст. 169 та ч. 2 ст. 332 КАС України.

Керуючись ст.ст. 169, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Залишити без руху касаційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.006845 за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 треті особи: Львівська міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж самочинно встановлених прибудови до будинку та металевого гаражу.

Надати скаржнику строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді Я. О. Берназюк

Н. В. Коваленко