Справа № Н/851/21/20
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 р.Справа № Н/851/21/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року по справі №818/430/16

за позовом ОСОБА_1

до Апеляційного суду Сумської області третя особа Державна судова адміністрація України

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апеляційного суду Сумської області, третя особа Державна судова адміністрація України в якому просив суд: зобов`язати Апеляційний суд Сумської області нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат, що складає 295580 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Апеляційного суду Сумської області третя особа Державна судова адміністрація України про зобов`язання вчинити дії задоволено. Стягнуто з Апеляційного суду Сумської області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в сумі 295580,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року апеляційну скаргу Апеляційного суду Сумської області задоволено. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2016 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Сумської області третя особа Державна судова адміністрація України про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Позивач, ОСОБА_1 , 10.05.2020 звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року в якій просить суд скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 р. у справі №818/430/16.

Заява вмотивована тим, що 15.04.2020 Конституційний Суд України ухвалив рішення у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII та визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII.

06.07.2020 відповідач подав відзив на заяву про перегляд рішення за виключними обставинами у якій зазначає, що заява позивача є безпідставною та необґрунтованою.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, перевіривши рішення суду та доводи заяви про перегляд рішення суду апеляційної інстанції за виключними обставинами, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що зазначена заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 16.12.1979 року ОСОБА_1 обрано народним суддею Тростянецького районного суду. 01.06.1993 року позивача зараховано на посаду судді обласного суду, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.14-19).

Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року позивача звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.6-12). Наказом Апеляційного суду Сумської області від 24.11.2015 року № 97-ОС ОСОБА_1 звільнено з посади та відраховано зі штату суду (а.с.13).

В березні 2016 року позивач звернувся до апеляційного суду Сумської області щодо нарахування та виплати йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на підставі ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, яка діяла до 27.03.2014).

Листом від 16.03.2016 року № 2399/16 позивача повідомлено про те, що відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192) виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою не передбачена, чим фактично відмовив у виплаті відповідної вихідної допомоги (а.с.22).

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апеляційного суду Сумської області, третя особа Державна судова адміністрація України, в якому просив суд: зобов`язати Апеляційний суд Сумської області нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат, що складає 295580 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Апеляційного суду Сумської області третя особа Державна судова адміністрація України про зобов`язання вчинити дії задоволено. Стягнуто з Апеляційного суду Сумської області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в сумі 295580,00 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року апеляційну скаргу Апеляційного суду Сумської області задоволено. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2016 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Сумської області третя особа Державна судова адміністрація України про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Суд апеляційної інстанції під час ухвалення вказаного рішення виходив з того, що оскільки на час звільнення позивача з посади судді та відрахування його зі штату Апеляційного суду Сумської області набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01.04.2014 року, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року виключено статтю 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, то підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року за апеляційною скаргою Апеляційного суду Сумської області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2016 року по справі №818/430/16.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2021 поновлено провадження у справі №Н/851/21/20 та клопотання ОСОБА_1 про заміну сторони у справі правонаступником задоволено, замінено Апеляційний суд Сумської області на правонаступника - Сумським апеляційним судом.

Колегія суддів, дослідивши матеріали цієї справи та вимоги поданої заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, вважає, що вказана заява підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 по справі №818/430/16 залишенню в силі, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України однією з підстав для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» №2136-VIII (далі- Закон №2136-VIII) передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі- Закон №2453-VI) (до 01 квітня 2014 року) було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Стаття 136 Закону № 2453-VI була виключена відповідно до положень підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 №1166-VII (далі - Закон №1166-VII).

Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р (ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону № 2453-VI.

Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу, що Конституційний Суд України у рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 в справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України від 08.12.2004 № 2222-IV Про внесення змін до Конституції України (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

У пункті 2 резолютивної частині Рішення від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020 вирішив, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України № 1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, дія підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII втратила чинність з 15.04.2020.

Таким чином, Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічної позиції щодо оцінки як виключної обставини рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі № 814/1274/17, від 30 квітня 2020 року в справі № 826/15692/16.

Колегія суддів також зазначає, що зі змісту п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України вбачається, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

Окрім того, 19.02.2021 року Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду прийняв постанову у справі №808/1628/18, у якій наголосив, що положення п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Так, словосполучення ще не виконане, яке вживається у п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також розширеного тлумачення про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу №808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 10.03.2021 року по справі № 826/28067/15.

Проте, у даному випадку, постанова суду не може вважатись невиконаною, у контексті приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, оскільки постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 ОСОБА_1 у задоволені позивних вимог відмовлено, а тому вказане судове рішення не передбачає примусового виконання.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2021 року по справі №808/1628/18 та в ухвалі від 03.02.2021 року по справі № 820/1329/16.

У даному випадку, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Керуючись ст.ст. 321, 325, 328, 361, 368, 369 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року по справі №818/430/16 відмовити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року по справі №818/430/16 залишити в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко Я.М.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Мінаєва О.М.

Повний текст ухвали виготовлений 29.04.2021 року