Справа № 443/255/15-а
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 443/255/15-а пров. № А/857/6482/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пельо О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 15 березня 2021 року у справі № 443/255/15-а за заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду (ухвала суду першої інстанції постановлена у відкритому судовому засіданні в м. Жидачів Львівської області 15.03.2021 суддею Павлів А.І., дата складення повного тексту ухвали 16.03.2021), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , заявник) подав до суду заяву про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду. В заяві, з урахуванням уточнення заявлених вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі також ГУ ПФУ у Львівській області) щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку розміру індексації за період з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2014 року відповідно до положень Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі також Закон № 1282-XII) (на виконання постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а).

- встановити ГУ ПФУ у Львівській області строк для подання до Жидачівського районного суду Львівської області звіту про виконання постанови від 22 травня 2015 року у справі №443/255/15-а.

- накласти на начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, на якого покладена персональна відповідальність за організацію та результати діяльності ГУ ПФУ у Львівській області, у тому числі за невиконання у повному обсязі постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а, штраф, передбачений частинами другою та третьою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Ухвалою Жидачівського районного суду від 15.03.2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Жидачівському районі Львівської області (надалі також УПФУ у Жидачівському районі) щодо виконання рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 22.05.2015 у справі № 443/255/15-а в частині проведення заявнику перерахунку розміру індексації за період з 01.05.2010 по 31.12.2014 відповідно до положень Закону № 1282-XII.

Повідомлено начальника ГУ ПФУ у Львівській області про бездіяльність УПФУ у Жидачівському районі щодо виконання рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі №443/255/15-а в частині проведення ОСОБА_1 перерахунку розміру індексації за період з 01.05.2010 по 31.12.2014 відповідно до положень Закону № 1282-XII.

У решті заявлених вимог відмовлено.

Встановлено ГУ ПФУ у Львівській області термін, необхідний для виконання ухвали, до 15.04.2021 включно.

Встановлено ГУ ПФУ у Львівській області строк для надання Жидачівському районному суду Львівської області відповіді про виконання ухвали 10 (десять) днів з дня її виконання.

Заявник та ГУ ПФУ у Львівській області не погодилися з таким вирішенням заяви щодо виконання рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а, а тому звернулися до Восьмого апеляційного адміністративного суду з апеляційними скаргами.

ОСОБА_1 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням всіх істотних обставин справи.

На його думку, судом першої інстанції порушено статтю 52 та частину четверту статті 370 КАС України з огляду на те, що у матеріалах справи відсутня ухвала, якою вирішено питання про правонаступництво ГУ ПФУ у Львівській області.

На думку заявника, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про те, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду лише під час ухвалення постанови по справі, та те, що накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, є похідним від зобов`язання подання звіту суб`єктом владних повноважень про виконання рішення суду і можливість його накладення лише за наслідками розгляду цього звіту або у разі його не подання.

Суд першої інстанції не зобов`язав ГУ ПФУ у Львівській області вчинити будь-які дії на виконання оскаржуваної ухвали, тому є недоречним встановлення терміну, необхідного для виконання такої ухвали та встановлення строку для надання Жидачівському районному суду Львівської області відповіді про виконання ухвали.

ГУ ПФУ у Львівській області вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що винесена з порушенням вимог статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а також при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Всупереч приписам статті 383 КАС України позивачем не наведено жодного доказу невиконання, ухилення чи створення перешкод УПФУ у Жидачівському районі у виконанні постанови від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а.

Жидачівським районним судом Львівської області при винесенні оскаржуваної ухвали не взято до уваги викладені аргументи в поясненнях та запереченнях щодо виконання постанови по виплаті індексації у повному обсязі ОСОБА_1 за період з 01.05.2010 по 31.12.2014.

ГУ ПФУ у Львівській області подало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу заявника, в якому викладає аргументи, аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

22 квітня 2021 року Восьмий апеляційний адміністративний суд в судовому засіданні в ході розгляду апеляційних скарг протокольною ухвалою, враховуючи доводи заявника, замінив первісного відповідача УПФУ у Жидачівському районі правонаступником ГУ ПФУ у Львівській області з огляду на наступні правові норми.

При цьому, апеляційний суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в судочинстві участь останнього.

Відповідно до частини сьомої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» відповідача у справі 443/255/15-а - УПФУ у Жидачівському районі реорганізовано шляхом злиття і утворено Миколаївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області (надалі також Миколаївське ОУ ПФУ).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Постанови Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2017 року № 821 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», державна реєстрація Миколаївського ОУ ПФУ припинена 28.02.2018, а Миколаївське ОУ ПФУ реорганізоване шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Львівській області.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для допущення процесуального правонаступництва шляхом заміни первісного відповідача у справі - УПФУ у Жидачівському районі його правонаступником ГУ ПФУ в Львівській області.

У судовому засіданні учасники справи наполягали на задоволенні своїх апеляційних скарг, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги іншого учасника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави для скасування судового рішення, викладені в апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для досягнення цілей, визначених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також Конвенція).

У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, ч. 1, 2 статті 55, ч. 1, 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Згідно із частинами другою - четвертою статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 382 КАС України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами заявника та констатує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що стаття 382 КАС України регулює порядок застосування судового контролю таким чином, що процесуальна можливість зобов`язання подати звіт існує у суду тільки та виключно на стадії прийняття судового рішення, яким спір вирішується по суті заявлених позовних вимог.

Тоді як законодавець у зазначеній нормі процесуального кодексу фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Такий контроль здійснюється саме після прийняття судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови, а саме - невиконання рішення суду.

В той же час, апеляційним судом такої умови не встановлено.

Так, згідно постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Жидачівському районі щодо невиконання перерахунку пенсії заявнику з 1 березня 2014 року відповідно до частини другої статті 42 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також Закон № 1058-IV).

Визнано протиправними дії УПФУ в Жидачівському районі щодо нарахування і виплати суми індексації ОСОБА_1 на протязі 2010-2014 років з порушенням положень Закону № 1282-XII.

Зобов`язано УПФУ в Жидачівському районі провести заявнику перерахунки:

- пенсії 1 березня 2014 року із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у 2013 році, порівняно з 2012 роком;

- розміру індексації за період з 01.05.2010 по 31.12.2014 відповідно до положень Закону № 1282-XII;

Зобов`язано УПФУ в Жидачівському районі виплатити ОСОБА_1 різницю між сумою індексації, яка мала бути сплачена відповідно до Закону № 1282-XII (з урахуванням того, що місяцем початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є грудень 2009 року) і фактично виплаченою сумою індексації, за період з 1 травня 2010 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами розгляду апеляційної скарги УПФУ в Жидачівському районі від 12.06.2015 прийнята постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2015 року, якою:

- постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а в частині визнання протиправною бездіяльності УПФУ в Жидачівському районі щодо невиконання перерахунку пенсії заявнику з 1 березня 2014 року відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV та зобов`язання провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 1 березня 2014 року із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у 2013 році, порівняно з 2012 роком - скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою відмовлено в задоволенні зазначених позовних вимог.

В решті постанова суд першої інстанції залишено без змін.

Державним виконавцем Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (надалі також державний виконавець) постановою від 06.01.2016 року на виконання виконавчого листа Жидачівського районного суду Львівської області виданого 24.12.2015 відкрито виконавче провадження № 49764195 про зобов`язання УПФУ в Жидачівському районі провести заявнику нарахування та виплати суми індексації за період 01.05.2010 по 31.12.2014 відповідно до положень Закону № 1282-XII.

Згідно заяви УПФУ в Жидачівському районі від 14.01.2016 № 284/09-23 постановою державного виконавця від 21.01.2016 відкладено провадження виконавчих дій для надання реального строку по виконанню рішення суду.

Розпорядженням від 22 січня 2016 року УПФУ в Жидачівському районі проведено розрахунок індексації ОСОБА_1 та у лютому 2016 року виплачено індексацію за період з 01.07.2014 по 31.12.2014 у сумі 931,90 грн.

Відповідно до Розрахунку суми індексації за судовим рішенням за період з 01.05.2010 по 31.12.2014, який є додатком до листа ГУ ПФУ у Львівській області від 28.09.2017 № 151/С-20/12.03-06, проведено розрахунок та у вересні 2017 року Миколаївським ОУПФУ виплачено ОСОБА_1 індексацію за період з 01.05.2010 по 31.12.2014 у сумі 6014,10 грн (з врахуванням виплаченої суми за період з 01.07.2014 по 31.12.2014).

Колегія суддів звертає увагу, що заявник не заперечує факту виплати індексації за період з 01.05.2010 по 31.12.2014, не оскаржує розрахунку суми такої індексації.

У заяві про уточнення вимог за заявою від 12 квітня 2016 року № 326 про визнання протиправними бездіяльності і окремих дій суб`єкта владних повноважень на виконання постанови Жидачівського районного суду у справі 443/255/15-а ОСОБА_1 зазначає, що пенсійний орган повинен провести перерахунок, а не розрахунок розміру індексації його пенсії, що мало призвести до зростання розміру пенсії з 01 грудня 2014 року.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими твердження заявника, і вважає, що він підмінює поняття «перерахунок індексації» та «перерахунок пенсії». Незгода позивача з розміром пенсії не може бути підставою для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, яке стосувалося виключно перерахунку та виплати індексації за конкретний часовий проміжок, але є підставою для оскарження дій щодо нарахування такого розміру пенсії в окремому судовому порядку.

Також, апеляційний суд вважає хибними висновки суду першої інстанції, що постанова державного виконавця від 16.07.2019 про закінчення виконавчого провадження свідчить про невиконання постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 22.05.2015, оскільки на її підставі не можна встановити дійсні обставини справи, така не може зобов`язувати суд своїми висновками і вважатись пріоритетним доказом у справі.

Названа постанова державного виконавця суперечить іншим матеріалам справи, якими, як зазначалося вище, достовірно підтверджено виплату присудженої судовим рішенням позивачу індексації за період з 01.05.2010 року по 31.12.2014 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а виконана у вересні 2017 року, виплата індексації за період 01.05.2010 по 31.12.2014 ОСОБА_1 проведена у відповідності до вимог Закону № 1282-XII.

Отже, у спірних правовідносинах відсутні обставини, з якими стаття 382 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами заявника, що вказана постанова не виконувалася протягом двадцяти одного місяця з дати набрання нею законної сили. Постанова виконана у повному обсязі лише у вересні 2017 року Миколаївським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Львівської області.

Так, відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Колегія суддів звертає увагу, що підставами застосування вищезазначеної правової норми є обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість вчасно виконати ним судове рішення, а також вжиття своєчасних та необхідних заходів щодо такого виконання.

За такого правового регулювання та встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що УПФУ у Жидачівському районі з 08.12.2015 року по 31.03.2017 року, а з 31.03.2017 року по вересень 2017 року Миколаївським ОУПФУ, як правонаступником УПФУ у Жидачівському районі, не вчинялися необхідні та достатні дії, спрямовані на виконання рішення суду у цій справі в повному обсязі, що суперечить пункту 9 частини першої статті 129 та статті 129-1 Конституції України, відповідно до яких судове рішення є обов`язковим до виконання у повному обсязі.

Апеляційний суд відхиляє доводи ГУ ПФУ у Львівській області щодо можливості звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, оскільки на момент звернення ОСОБА_1 до суду з відповідною заявою (12 квітня 2016 року), було відкрито виконавче провадження (06.01.2016 року).

Враховуючи викладені вище висновки щодо протиправної бездіяльності УПФУ у Жидачівському районі та Миколаївського ОУПФУ, колегія суддів вважає, що наявні підстави для застосування статті 383 КАС України шляхом визнання протиправною бездіяльності УПФУ у Жидачівському районі щодо своєчасного та повного виконання постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а протягом періоду з 08.12.2015 по 31.03.2017 та Миколаївського ОУ ПФУ за період з 31.03.2017 (дата реєстрації юридичної особи) до 28.09.2017 (дата листа ГУ ПФУ у Львівській області № 151/С-20/12.03-06, додатком до якого є розрахунок суми індексації за судовим рішенням за період з 01.05.2010 по 31.12.2014).

Отже в даній частині доводи апелянта обґрунтовані.

Відповідно до частини шостої статті 383 КАС України, за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до частини першої статті 249 КАС України ухвала, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 підлягає направленню до ГУ ПФУ у Львівській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не встановлено протиправних рішень, дій чи бездіяльності щодо виконання судового рішення, вчинених безпосередньо Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Тому доводи апелянта про необхідність задоволення його вимог щодо даного суб`єкта владних повноважень безпідставні.

Підстави для застосування положень частини 2 статті 249 КАС України відсутні, тому що апеляційним судом при розгляді заяви ОСОБА_1 не встановлено конкретних посадових осіб, бездіяльність яких призвела до тривалого невиконання судового рішення.

Щодо вимог апелянта про необхідність застосування положень частини 9 статті 249 КАС України апеляційний суд зазначає, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 не порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення.

Тривале невиконання судового рішення не обов`язково має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 КК України, як про це зазначає апелянт.

Для кримінально караного невиконання судового рішення, має бути встановлений умисел на таке невиконання.

В ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у справі, що розглядається, апеляційним судом не було встановлено такої ознаки.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для вирішення заявленої вимоги про накладення на начальника ГУ ПФУ у Львівській області штрафу, передбаченого частиною другою статті 382 КАС України та відхиляє аргументи заявника з цього приводу з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 382 КАС України накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здійснюється суддею за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту.

Оскільки ні судом першої, ні апеляційної інстанції не було встановлено судового контролю за виконанням постанови Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про його виконання, то відповідно вимоги заявника про накладення штрафу не узгоджуються з положеннями названої норми КАС України.

До того ж, як зазначалося вище, судове рішення про перерахунок та виплату позивачу індексації пенсії на час розгляду справи судом першої інстанції було виконане, а відтак відсутні підстави для застосування судового контролю за виконанням судового рішення, передбаченого статтею 382 КАС України.

В аспекті оцінки аргументів апелянтів, колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Право на вмотивованість судового рішення, яке є складовою права на справедливий суд, не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до часткового задоволення вимог у неправильний спосіб, а тому апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 382, 383 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 15 березня 2021 року у справі № 443/255/15-а скасувати та прийняти постанову, якою заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Жидачівському районі Львівської області щодо виконання рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а протягом періоду з 08.12.2015 по 31.03.2017.

Визнати протиправною бездіяльність Миколаївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області щодо виконання рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а протягом періоду з 31.03.2017 по 28.09.2017.

У задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Направити постанову до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що спряли протиправній бездіяльності Управління Пенсійного фонду України у Жидачівському районі Львівської області та Миколаївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області щодо затримки виконання рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 22 травня 2015 року у справі № 443/255/15-а.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області строк для надання відповіді про виконання даної постанови до 28 травня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 29.04.2021