Справа № 420/8897/20
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8897/20
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області, треті особи: Головне управління Національної поліції в Одеській області, адвокат Питопець Артем Валерійович про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області, треті особи: ГУ НП в Одеській області, адвокат Питопець А.В., в якому просив визнати протиправними дії Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області в частині видачі доручення за №015-0004169 від 18.08.2019р..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час здійснення кримінального провадження старшим слідчим слідчого управління ГУ НП в Одеській області було винесено постанову про залучення захисника за призначенням для проведення окремої процесуальної дії в порядку ст.53 КПК України. Натомість, відповідачем за даною постановою було видано оскаржуване доручення на здійснення безоплатної вторинної допомоги у кримінальному провадженні не на окрему процесуальну дію, а на повне здійснення правового захисту.

Позивач не погоджується із такими діями та вважає, що видачу доручення вчинено із порушенням норм чинного законодавства, крім того зміст виданого доручення не відповідає змісту направленої старшим слідчим постанови, а тому дії щодо його видачі є протиправними.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2020р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області в частині видачі доручення за №015-0004169 від 18.08.2019р..

Стягнуто з Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,8грн..

Не погоджуючись із даним рішенням суду Регіональним центром надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Згідно з п.5 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За приписами п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залиши позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Статтею 319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Таким чином, суд, вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження у справі у разі смерті фізичної особи після ухвалення такого рішення має встановити чи є рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та чи допускають спірні правовідносини правонаступництво.

Щодо правонаступництва, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є визнання протиправними дій Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області в частині видачі доручення за №015-0004169 від 18.08.2019р., між тим будь-яких вимог зобов`язального характеру позивачем заявлено не було, а тому колегія суддів приходить до висновку, що дані правовідносини не допускають правонаступництва.

Оцінюючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване доручення видане для надання вторинної правової допомоги (здійснення захисту, здійснення представництва інтересів особи у кримінальному провадження, у якому підзахисного визнано потерпілим та складання документів процесуального характеру), що не відповідає змісту постанови старшого слідчого на виконання якого таке доручення видане, а тому є протиправним.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 є учасником кримінального провадження за №0004375, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2019р..

З метою здійснення правового захисту позивача у кримінальному провадженні йому було призначено адвоката ОСОБА_2 , однак позивач письмовою заявою від 17.08.2019р. відмовився від послуг адвоката ОСОБА_2 , оскільки має адвоката за договором (а.с.10).

У зв`язку із зазначеним, 18.08.2019р. старшим слідчим Слідчого управління ГУ НП в Одеській області винесено постанову про залучення захисника за призначенням.

На виконання постанови слідчого від 18.08.2019р. регіональним центром надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області видано доручення для надання безоплатної вторинної допомоги адвокатом ОСОБА_3 ..

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо видачі доручення апеляційний суд виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.13 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

За правилами п.7 ч.1 ст.14 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають, зокрема, особи, у кримінальних провадженнях стосовно яких відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії, а також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.21 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» після прийняття рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначає адвоката, який надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі за контрактом.

Частиною 1 ст.24 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» визначено, що адвоката, який надає безоплатну вторинну правову допомогу, може бути замінено у разі: 1) хвороби адвоката; 2) неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору; 3) недотримання ним порядку надання безоплатної вторинної правової допомоги; 4) виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.17 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечує участь захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії;

Статтею 53 КПК передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані залучити захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 КПК, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе.

Положеннями ч.5 ст.53 КПК визначено, що здійснення захисту під час проведення окремої процесуальної дії не покладає на захисника обов`язку надалі здійснювати захист у всьому кримінальному провадженні або на окремій його стадії.

Згідно з ч.6 ст.19 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» у разі отримання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді, суду про залучення захисника для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний негайно призначити захисника.

Аналізуючи наведене правове регулювання в аспекті спірних правовідносин колегія суддів дійшла висновку, що дії відповідача відповідали вимогам ЗУ «Про безоплатну правову допомогу».

Окрім того, оскаржене доручення відповідач видав на виконання постанови слідчого, ухваленої в рамках кримінального провадження, для того щоб виконати вимоги КПК щодо обов`язкової участі захисника для повідомлення позивачу про підозру та допиту в якості підозрюваного.

В рамках цієї (адміністративної) справи суд адміністративної юрисдикції не може давати правової оцінки діям органам досудового слідства щодо дотримання положень кримінального процесуального закону при ухваленні постанови про залучення захисника і проведенні процесуальних дій, які власне зумовили ухвалення такої постанови.

Також, колегія суддів вважає, що в межах своїх повноважень центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги не може давати правову оцінку діям слідства у кримінальному провадженні; його завданням є забезпечити надання вторинної правової допомоги належним чином, що, на думку суду, він у цьому випадку і зробив. Тож за встановлених в цій справі обставин немає достатніх і обґрунтованих підстав вважати, що відповідач діяв неправомірно.

Завданням адміністративного судочинства в силу ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивачем за приписами пункту 8 частини першої статті 4 КАС України є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011р. №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. №3-рп/2003).

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на викладене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Отже, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом.

Апеляційний суд зазначає, що відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 у своєму позові просив суд визнати протиправними дії Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області в частині видачі доручення, однак позивачем не зазначено в чому саме полягає порушення його прав відповідачем, шляхом видачі оскаржуваного доручення.

Судова колегія зазначає, що саме по собі оскаржуване доручення було видано на підставі постанови слідчого та з метою здійснення представництва інтересів позивача. Крім того, позивач сам здатен визначати межі такого представництва або взагалі відмовитись від нього, а тому апеляційний суд не вбачає в чому саме може виразитись порушення прав ОСОБА_1 видачею такого доручення.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не встановив в чому саме виразилось порушення прав ОСОБА_1 , а тому ухвалене в цій справі рішення не можливо вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню.

Статтею 319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, настали після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Таким чином, виходячи з правового аналізу положень частини другої цієї статті передбачений випадок, коли в суді апеляційної інстанції буде встановлений факт смерті особи у спорі, що не допускає правонаступництво, то рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню у випадку його законності та обґрунтованості, а повинно визнаватися нечинним, в той же час провадження у справі у всякому разі підлягає закриттю з підстав передбачених п.5 ч.1 ст.238 КАС України.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №8 від 15.04.2021р..

На підставі викладеного, враховуючи що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а позивач по справі помер, провадження по справі підлягає закриттю, а рішення суду скасуванню.

Керуючись ст.ст.238, 308, 311, 315, 319, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4 грудня 2020р. скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області, треті особи: Головне управління Національної поліції в Одеській області, адвокат Питопець Артем Валерійович про визнання протиправними дій закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: А.В.Крусян

О.В.Яковлєв