Справа № 480/6847/20
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 р.Справа № 480/6847/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача Авраменко А.О.

представник відповідача Сич Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2021, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, повний текст складено 19.01.21 року по справі № 480/6847/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фавор"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фавор", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Слобожанської митниці Держмитслужби від 29.09.2020 № UA807000/2020/001936/2 про коригування митної вартості товарів;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови Слобожанської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807290/2020/00591 від 29.09.2020.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фавор" задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що разом із митною декларацією до Слобожанської митниці Держмитслужби подано такі скан-копії товаросупровідних документів: рахунок-фактура (інвойс) від 18.09.2020 № 585/00, - Автотранспортна накладна від 21.09.2020 б/н, сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR. 1 від 21.09.2020 № VE N. S 543779 від 21.09.2020, платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 10.09.2020 № FЕММ S.930, довідка про транспортні витрати від 28.09.2020 № 03/09 від 28.09.2020, доповнення до зовнішньоекономічного договору від 28.08.2020, зовнішньоекономічний договір від 02.03.2020 № 613-FТА, опис від 28.09.2020, митна декларація країни відправлення від 21.09.2020 № МRN20ITQFC1Т0038164Е5.

На підтвердження понесених транспортних витрат уповноваженою особою позивача було надано довідку, відповідно до якої сума понесених витрат до митного кордону України складає 1600 євро, однак у поданій до митного оформлення митній декларації від 28.09.2020 № UA807290/2020/023378 заявлені витрати на транспортування складають 437 євро.

В поданому до митного оформлення платіжному дорученні від 10.09.2020 № FEMM S.930 зазначена сума 11711 євро, але у митній декларації країни відправлення від 21.09.2020 вказана вартість на рівні 11856 євро.

Подані декларантом документи відповідач вважає необ`єктивними і такими, що мають розбіжності та не підтверджують в повному обсязі складові митної вартості заявленого товару - тому зроблено висновок про неможливість використання основного методу визначення митної вартості товару - за ціною договору, а тому й про вимушеність коригування відповідачем заявленої митної вартості за резервним методом. Підставою для визначення митної вартості стала цінова інформація щодо імпортної операцій, згідно з якою було здійснено митне оформлення аналогічного оцінюваному товару імпортованого позивачем (МД № UА807290/2020/009728 від 21.04.2020).

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 28.09.2020 позивач здійснював митне оформлення в режимі імпорту товару "Інша арматура кріплення: - 050.029.TOL кріплення для ручки каністри, 50 мм" - 1680000 шт.

Для митного оформлення представником декларанта (позивача) надано наступні документи: зовнішньоекономічний договір від 02.03.2020 № 613-FТА (а.с. 28-33), специфікацію № 1 від 28.08.2020 (а.с. 34), рахунок-фактуру (інвойс) від 18.09.2020 № 585/00 (а.с. 35-36), платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 10.09.2020 № FЕММ S.930 (а.с. 37), митну декларацію країни відправлення від 21.09.2020 № МRN20ITQFC1Т0038164Е5 (а.с. 41, 42), автотранспортну накладну від 21.09.2020 б/н (а.с. 52), сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR. 1 від 21.09.2020 № VE N. S 543779 (а.с. 39), довідка про транспортні витрати від 28.09.2020 № 03/09 від 28.09.2020 (а.с. 44).

Відповідачем видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807290/2020/00591 (а.с. 15-16) та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2020/001936/2 від 29.09.2020, яким визначено митну вартість, виходячи із ціни товару 3,44 євро за одиницю, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості (а.с. 13).

Не погодившись із такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим статтею 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною четвертою статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

За приписами частини п`ятої статті 58 Митного кодексу України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Отже, митною вартістю товарів є сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю.

Частиною другою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач одночасно з митною декларацією подав до контролюючого органу усі необхідні документи, перелік яких визначений частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Так, позивачем було подано до митного органу зовнішньоекономічний договір від 02.03.2020 № 613-FТА (а.с. 28-33), специфікацію № 1 від 28.08.2020 (а. с. 34), рахунок-фактуру (інвойс) від 18.09.2020 № 585/00 (а.с. 35-36), платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 10.09.2020 № FЕММ S.930 (а.с. 37), митну декларацію країни відправлення від 21.09.2020 № МRN20ITQFC1Т0038164Е5 (а.с. 41, 42), автотранспортну накладну від 21.09.2020 б/н (а.с. 52), сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR. 1 від 21.09.2020 № VE N. S 543779 (а.с. 39), довідка про транспортні витрати від 28.09.2020 № 03/09 від 28.09.2020 (а.с. 44).

Згідно з положеннями частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Правилами частин другої та третьої зазначеної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції); кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 57 Митного кодексу України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

В силу положень частини третьої статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною першою статті 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Колегія суддів зазначає, що подані позивачем документи містили всі відомості на підтвердження числових показників складових митної вартості товарів, а отже у відповідача були відсутні об`єктивні підстави вважати, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, а відтак, і були відсутні законні підстави для коригування митної вартості товару та відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

Разом із цим контролюючий орган не погодився з правомірністю визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, у зв`язку з чим прийняв спірне рішення про коригування його митної вартості, яким визначив митну вартість ввезеного позивачем товару за другорядним методом - за ціною угоди щодо ідентичних товарів.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості дій митного органу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку про те, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, тощо.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти подальші дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Слід зазначити, що наявність таких обставин має бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України орган доходів і зборів за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, передбачено, що у графі 33, зокрема, зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У цій графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Враховуючи викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що сам лише факт спрацювання системи управління ризиками не є підставою для проведення коригування заявленої декларантом митної вартості товарів. Для цього є обов`язковим наявність у митного органу саме обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається лише при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Верховний Суд у постанові від 25.02.2020 року у справі №260/718/19 вказав, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Верховний Суд зауважив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено.

Враховуючи викладене, судова колегія зауважує, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом - за ціною угоди щодо ідентичних товарів.

Однак, як вбачається з оскаржуваного рішення, воно не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом - за ціною угоди щодо ідентичних товарів.

Обгрунтовуючи причини, за яких заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що вартість товару не відповідає рівню вартості подібних та аналогічних товарів, подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме, в платіжному дорученні зазначена сума 11711 євро, але у митній декларації країни відправлення заявлена вартість товару на рівні 11856 євро.

Проте, такі доводи відповідача є необгрунтованими, зважаючи на те, що в митній декларації країни відправлення в графі, що відповідає графі під номером (46) вказана вартість 11856,00 є вартістю статистичною. Так, на другій сторінці митної декларації країни відправлення в графі 22 вказана фактурна вартість 11711 євро, а в графі 46 вказана вартість статистична 11856 євро, що відповідно підтверджує відсутність розбіжностей (а.с. 40).

Суд зауважує, що відповідно до вимог ст. ст. 53, 54 МК України митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення має перевірятися правильність визначення саме митної вартості.

Відповідно до вимог ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зокрема, митна вартість товару, що відображена позивачем в митній декларації в сумі 399394,11 грн, мала наступні складові: вартість товару "Інша арматура кріплення: - 050.029.TOL кріплення для ручки каністри, 50 мм - 1680000 шт на загальну суму 11711 євро, що узгоджується із даними, зазначеними у Специфікації №1 до контракту, комерційному Інвойсі №585/00 від 18.09.2020, та вартість перевезення 437,39 євро, на підтвердження чого позивачем надано контракт №612-FTA від 12.11.2019 (а.с. 45-51), заявку №31 від 21.08.2020 (а.с. 52) та довідку про транспортні витрати №03/09 від 28.09.2020 (а.с. 44).

Колегія суддів вважає хибними доводи скаржника про те, що що визначена відповідно до цінової пропозиції вартість товару 11760 євро суперечить відомостям, які вказані у платіжному дорученні, оскільки надані на підтвердження вартості товару ТОВ "Фавор" митному органу специфікація № 1 від 28.08.20 та рахунок-фактура № 585/00 від 18.09.20 (а.с. 34-36) містять вказівку про те, що ціна товару без знижки становить 11760,00 євро, розмір знижки 49 євро, і ціна товару зі знижкою 11711,00 євро, яка підлягала оплаті позивачем та була оплачена згідно платіжного доручення про повну оплату вартості товару №FEMM S.930 від 10.09.20 (а.с. 37).

Оскільки подані позивачем до митного оформлення документи повністю відповідали вимогам ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України, суд вважає, що у відповідача не було підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Таким чином, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що висновки відповідача про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною контракту, є помилковими.

Доводи апеляційної скарги про розбіжності у сумах понесених транспортних витрат є необгрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідач посилається, що уповноваженою особою позивача було надано довідку, відповідно до якої сума понесених витрат до митного кордону України складає 1600 євро, однак у поданій до митного оформлення митній декларації від 28.09.2020 № UA807290/2020/023378 заявлені витрати на транспортування складають 437 євро.

Суд зазначає, що на вказані обставини, відповідач не посилався при прийнятті спірних рішень. Водночас, з наданої до митного органу довідки про транспортні витрати №03/09 від 28.09.2020 вбачається, що перевезенню підлягав консолідований вантаж, загальна вартість послуг з перевезення усього вантажу з Італії до кордону України становить 1600 євро (а.с. 44), згідно заявки на доставку вантажу № 31 від 21.08.2020 перевізником перевозилось два види вантажу (а.с. 52), але за митною декларацією № UА807290/2020/023378 декларуванню підлягав лише товар "Інша арматура кріплення: - 050.029.TOL кріплення для ручки каністри, 50 мм - 1680000 шт. Така вартість перевезення була обрахована позивачем з огляду на вагу товару.

Таким чином, на підставі викладеного, судова колегія зауважує, що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до органу доходів і зборів документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим статтею 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

В свою чергу, контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.

Відповідачем на обґрунтування збільшення митної вартості товару до 3,44 євро/кг було надано копію декларації №UA80729/2020/009728 від 21.04.2020 щодо розмитнення аналогічного товару (а.с. 91-92).

Проте, суд зазначає, що митну вартість товару за вказаною митною декларацією було визначено за шостим (резервним) методом. Зважаючи на відсутність в оскаржуваному рішенні даних щодо складових митної вартості такого товару, а також числових значень складових митної вартості товару, взятих митним органом при коригуванні митної вартості товару позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно вказав на те, що висновки відповідача про обґрунтованість визначеної митним органом вартості товару в рішенні від 29.09.2020 № UA807000/2020/001936/2 на підставі вказаної декларації є протиправними.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не довів правомірності свого рішення.

За таких обставин, перевіривши рішення Слобожанської митниці Держмитслужби від 29.09.2020 № UA807000/2020/001936/2 про коригування митної вартості товарів на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення є протиправним і таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим підлягає скасуванню і картка відмови № UA807290/2020/00591 від 29.09.2020 в прийнятті митної декларації № UА807290/2020/023378, як прийнята на підставі протиправного рішення відповідача про коригування митної вартості товарів.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 року по справі № 480/6847/20 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 по справі № 480/6847/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді Я.М. Макаренко З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 29.04.2021 року