Справа № 761/14902/14-а
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 761/14902/14-а

адміністративне провадження № К/9901/12999/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_9, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської державної адміністрації, Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-1», за участю третіх осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА), Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Святошинська РДА), Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-1» (далі - ТОВ «Житлобуд-1»), у якому просила визнати протиправним і скасувати розпорядження від 10 квітня 2012 року № 579.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2014 року зазначену справу передано до Шевченківського районного суд міста Києва за предметною та територіальною підсудністю.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року адміністративну справу №761/14902/14-а передано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва.

Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати недійсним (таким, що не підлягає застосуванню) розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 квітня 2012 року № 579 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для виконавців цих послуг».

Справа переглядалася судами неодноразово.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року, у позові відмовлено.

13 квітня 2021 року ОСОБА_9, який діє в інтересах ОСОБА_1 , через підситему «Електронний суд» у черговий раз надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року, з пропуском строку на касаційне оскарження.

Представник скаржника, посилаючись на пункти 1, 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України і неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Перевіряючи доводи цієї касаційної скарги, Верховним Судом установлено, що підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Зокрема, представник скаржника - ОСОБА_9 посилається на те, що судами не було установлено: « 1. Відповідальності Святошинської РДА в м. Києві, яка є організатором, котрий відповідає за дотримання порядку проведення громадських слухань та оформлення і зберігання відповідного протоколу. 2. Що тарифи було встановлено для послуг, які надаються виконавцями цих послуг для розрахунків із споживачами, але ТОВ «Житлобуд-1» і ТОВ «Новобудова» не були визначені виконавцями послуг. При цьому, КМДА не було виконано постанову Шевченківського райсуду м.Києва від 25.05.2006 у справі № 2а-1405/06, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 22.01.2007, якою його зобов`язано визначити таких виконавців. 3. Що тарифи встановлені оспорюваним КМДА випередили ріст доходів населення, чим було грубо порушено п. 7 ч. 1 ст. 30 Закону № 1875-ГУ (базовий принцип державного регулювання цін/тарифів). 4. Що розрахунки та калькуляції витрат ТОВ «Житлобуд-1» є неналежними і недопустимими доказами, оскільки одержані з порушенням порядку встановленого законом, і не беруться до уваги судом (ч. 3 ст. 70 КАС в ред. до 15.12.2017). 5. Що в структуру тарифів приховано включено витрати за «розщеплення» платежів ГІОЦ, яке не є виконавцем жодних послуг і діє на підставі незареєстрованих розпоряджень КМДА № 80 від 27.01.1997 (також неоприлюдненого), №478 від 15.04.1997, які з набранням чинності Законом України № 1160-ГУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не було приведено у відповідність до його Прикінцевих положень (не пройшли процедури прийняття регуляторних актів); № 1029 від 25.07.2008, який взагалі цю процедуру не проходив. 5. Протиріччя та розбіжності між твердженням суду, що посаду голови КМДА може займати лише особа, обрана Київським міським головою, у той час оспорюване розпорядження підписане Поповим О.П. , тобто не тією особою, що обрана міським головою ( Черновецьким Л.М. ); тобто не встановлено хто саме має бути належним підписантом спірного НПА. 6. Що підписання додатків (розміру тарифів) до оспорюваного розпорядження КМДА є заступник голови КМДА Пузанов О. Г., який ніколи не був заступником міського голови з питань здійснення самоврядних повноважень. 7. Протиріччя та розбіжності між твердженнями судів у даній справі про прийняття оспорюваного розпорядження КМДА, як акта органу місцевого самоврядування, і встановленими у двох справах адміністративної юрисдикції обставин не утворення Київрадою VI скликання (каденції 2008-2014 років) власного виконавчого органу на базі КМДА, оскільки судові рішення у справах №№ 2а-118/11, 2а-1888/10 (т. 3, а. с. 61; т. 4, а. с. 126) судами в даній справі повністю проігноровано» .

Разом з тим, положеннями частини першої статті 353 КАС України установлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Наведені представником скаржника аргументи не свідчать про недослідження судами доказів у справі, оскільки перелік наведених скаржником питань свідчить про висловлення ним думки щодо обставин, які, на його думку мали установити суди у цій справі, проте ці мотиви мають оціночний характер і не стосуються доказів у справі.

Верховний Суд також відхиляє доводи представника скаржника про вирішення судами справи на підставі недопустимих доказів, оскільки поняття допустимості доказів, наведено у статті 74 КАС України, а невиконання КМДА судового рішення у справі № 2а-1405/06 (на що посилається ОСОБА_9 ) не свідчить про недопустимість документів, якими представник скаржника вважає розрахунки та калькуляції ТОВ «Житлобуд-1» і ТОВ «Новобудова». Окрім того, підписання спірного розпорядження особою, яку ОСОБА_9 уважає неналежною, також не свідчить про недопустимість доказів, оскільки мотиви скаржника з цього питання ґрунтуються на фактах, які представник ОСОБА_1 визначив, як загальновідомі.

Представник скаржника - ОСОБА_9 також послався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права. Водночас представник ОСОБА_1 зазначив, що <…йдеться про невстановлення судами норми права, які є доказами неправомірності оспорюваного НПА місцевої влади>. Такими нормативними актами скаржник зазначив: статтю 4, частину першу статті 51, статтю 53 Закону України № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні»; статті 5, 16 Закону України № 401-ХІ// «Про столицю України - місто-герой Київ»; положення Статуту територіальної громади міста Києва та інші закони.

Верховний Суд зауважує, що наведені представником скаржника нормативно-правові акти не відносяться до доказів у справі, в розумінні статті 72 КАС України, що спростовує його аргументи про те, що ці норми права, в їхньому системному зв`язку, є доказами порушення процедури прийняття спірного нормативно-правового акта.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм законодавства щодо предмету спору, посилань на висновки Верховного Суду в справах №№ 3898/7667/14-а та 438/1861/14-а, що були вже перевірені та відхилені Верховним Судом в ухвалі від 17 березня 2021 року, переоцінки доказів у справі, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Верховний Суд зауважує, що повернення касаційної скарги не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Водночас обставини, за яких Верховний Суд вже повертав попередні касаційні скарги, безпосередньо пов`язані з діями заявника (не усунення недоліків, неналежне оформлення). Із змісту чергової касаційної скарги, надісланої представником ОСОБА_1 - ОСОБА_9 вбачається, що він знову наводить аргументи, що ґрунтуються на переоцінці доказів у справі і неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що свідчить про формальність дій заявника під час реалізації ним права оскаржити судові рішення.

Представник скаржника - ОСОБА_9, користуючись правом на повторне звернення, не усував попередніх недоліків скарг, про які Верховний Суд неодноразово зазначав йому у своїх ухвалах, що свідчить про намір позивача без урахування вимог норм КАС України, на виконанні яких наполягав Верховний Суд, домогтися перегляду судового рішення, що набрало законної сили, лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, представником ОСОБА_1 не викладено передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Лише посилання заявника на положення частини четвертої статті 328 КАС України, за відсутності вмотивованих аргументів, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Верховний Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та про призначення судової експертизи.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_9, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2017 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської державної адміністрації, Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-1», за участю третіх осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання дій протиправними, повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур