Справа № 640/146/20
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року м. Київ № 640/146/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРЛАЙТ»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м.Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

Прийняв до уваги наступне

Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРЛАЙТ» з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві в якому просить :

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12 вересня 2019 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12 вересня 2019 року № ;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДІІС у м. Києві від 12 вересня 2019 року № ;

визнати протиправним наказ Головного управління ДФС у м. Києві про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЕРЛАЙТ» () від 30 липня 2019 року № 10822;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 31 жовтня 2019 року № 24241-10;

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 31 жовтня 2019 року № 24241-10.

Підставами позову є доводи про те, що контролюючий орган виклав в акті податкової перевірки судження про вчинення ТОВ податкових правопорушень у вигляді недоплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість, які ґрунтуються на спотворених та викривлених обставинах фактичної дійсності. За твердженням платника податків, усі зобов`язання за укладеним з контрагентом - постачальником правочином були виконані, придбаний товар існує фізично і знаходиться на зберіганні, виконання умов договору купівлі-продажу об`єктивно не потребує ніяких ресурсів, активів, персоналу тощо.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.01.2020 відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 закрито підготовче провадження у справі № 640/146/20. Призначено розгляд справи № 640/146/20 по суті у судове засідання на 07 квітня 2020 року на 10:00 год.

01.04.2020 від представника позивача надійшла заява про часткову відмову від позову, а саме просив закрити провадження в частині позовних вимог щодо визнання протиправним наказу Головного управління ДФС у м. Києві про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЕРЛАЙТ» () від 30 липня 2019 року № 10822.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2020 клопотання позивача про закриття провадження по справі в частині позовних вимог - задоволено. Прийнято відмову позивача від позову в частині, провадження у справі про визнання протиправним наказу Головного управління ДФС у м. Києві про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЕРЛАЙТ» () від 30 липня 2019 року № 10822 - закрито.

Головне управління Державної податкової служби у місті Києві з поданим позовом не погодився. Вказав, що проведена податкова перевірка показала на формування Товариством показників податкової декларації з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Промторг Компани» у межах нікчемного правочину за нереальними господарськими операціями.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації суб`єктів господарювання, набув правового статусу юридичної особи приватного права, значиться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом - 30487486, є платником податку на додану вартість, на податковому обліку знаходився в ГУ ДПС у м.Києві.

05.11.2018 між позивачем (у якості покупця) та ТОВ «Промторг Компани» (у якості постачальника) було укладено договір поставки.

Матеріали справи не містять ані доказів відсутності у сторін згаданого правочину правоздатності як учасників суспільних відносин, ані доказів підписання договору неуповноваженими особами, ані доказів існування будь-яких інших дефектів у формі, змісті, предметі правочину.

Судові процедури визнання цього правочину нечинним чи недійсним або стягнення одержаного за нікчемним правочином контролюючим органом не ініціювались.

За твердженням заявника реальність отримання товару у власність підтверджується належно оформленими рахунками - фактурами, видатковими накладними та податковими накладними, а саме:

№ п/преквізити первинного документасума без ПДВ, грн.сума з ПДВ, грн.
1Рахунок-фактура № 8 від 17.11.6,261769431,51
Видаткова накладна № 8 від 17.11.2018
Податкова накладна № 8 від 17.11.2018
2Рахунок-фактура № 9 від 17.11.,80192461,76
Видаткова накладна № 9 від 17.11.2018
Податкова накладна № 9 від 17.11.2018
3Рахунок-фактура № 10 від 17.11.4,271489997,12
Видаткова накладна № 10 від 17.11.2018
Податкова накладна № 10 від 17.11.2018
4Рахунок-фактура № 11 від 17.11.3,201590639,84
Видаткова накладна № 11 від 17.11.2018
Податкова накладна № 11 від 17.11.2018
5Рахунок-фактура № 21 від 17.11.,241047025,49
Видаткова накладна № 21 від 17.11.2018
Податкова накладна № 21 від 17.11.2018
6Рахунок-фактура № 22 від 18.11.4,801615457,76
Видаткова накладна № 22 від 18.11.2018
Податкова накладна № 22 від 18.11.2018
7Рахунок-фактура № 13 від 20.11.7,521841421,02
Видаткова накладна № 13 від 20.11.2018
Податкова накладна № 13 від 20.11.2018
8Рахунок-фактура № 14 від 21.11.7,692846793,23
Видаткова накладна № 14 від 21.11.2018
Податкова накладна № 14 від 21.11.2018
9Рахунок-фактура № 23 від 21.11.4,402863817,28
Видаткова накладна № 23 від 21.11.2018
Податкова накладна № 23 від 21.11.2018
10Рахунок-фактура № 15 від 24.11.1,441891333,73
Видаткова накладна № 15 від 24.11.2018
Податкова накладна № 15 від 24.11.2018
11Рахунок-фактура № 16 від 24.11.,40608038,08
Видаткова накладна № 16 від 24.11.2018
Податкова накладна № 16 від 24.11.2018
12Рахунок-фактура № 17 від 25.11.,8521156,16
Видаткова накладна № 17 від 25.11.2018
Податкова накладна № 17 від 25.11.2018
13Рахунок-фактура № 18 від 25.11.6,761392656,11
Видаткова накладна № 18 від 25.11.2018
Податкова накладна № 18 від 25.11.2018
14Рахунок-фактура № 19 від 27.11.3,761624264,51
Видаткова накладна № 19 від 27.11.2018
Податкова накладна № 19 від 27.11.2018
15Рахунок-фактура № 12 від 04.12.,64929145,17
Видаткова накладна № 12 від 04.12.2018
Податкова накладна № 12 від 04.12.2018
16Рахунок-фактура № 13 від 04.12.7,601622733,12
Видаткова накладна № 13 від 04.12.2018
Податкова накладна № 13 від 04.12.2018
17Рахунок-фактура № 20 від 04.12.,68172498,42
Видаткова накладна № 20 від 04.12.2018
Податкова накладна № 20 від 04.12.2018
18Рахунок-фактура № 14 від 05.12.,40131604,48
Видаткова накладна № 14 від 05.12.2018
Податкова накладна № 14 від 05.12.2018
19Рахунок-фактура № 15 від 05.12.9,281317923,14
Видаткова накладна № 15 від 05.12.2018
Податкова накладна № 15 від 17.11.2018
20Рахунок-фактура № 16 від 05.12.,25410759,10
Видаткова накладна № 16 від 05.12.2018
Податкова накладна № 16 від 05.12.2018
21Рахунок-фактура № 17 від 05.12.6,402120791,68
Видаткова накладна № 17 від 05.12.2018
Податкова накладна № 17 від 05.12.2018
загалом: 23.333.290,5927.999.948,71
Перелічені податкові накладні зареєстровані постачальником товару в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Ці обставини визнані учасниками справи.

Докази проведення фізичного переміщення товару і докази проведення оплати товару учасниками спору до суду не подані.

01.10.2017 заявником було укладено договір оренди нежитлового приміщення - складу за адресою: Донецька область, м.Покровськ, вул.Захисників України, 130А.

Доказів удаваності чи фіктивності цього правочину контролюючим органом до суду не подано.

15.03.2019 контролюючим органом за підписом Директора департаменту аудиту був складений письмовий запит про надання інформації та документального підтвердження №48762/10/26-15-14-04-03-14 стосовно формування податкового кредиту з ПДВ у взаємовідносинах з ТОВ «Промторг Компани» за листопад 2018р. на суму - 3,549 082,00грн та за грудень 2018р. на суму - 1 117 576,00грн.

Вказаний запит вмотивований посиланням на приписи п.п.16.1.5 ст.16, п.п.16.1.7 ст.16, п.п.20.1.2 ст.20, п.73.3 ст.73, п.п.78.1.4 ст.78 Податкового кодексу України та на судження контролюючого органу про відсутність у продавця основних фондів, виробничих потужностей і трудових ресурсів, про відсутність легального походження товару (взуття на підошві та з верхом із полімерних матеріалів, тканина із синтетичних ниток), про відсутність залучення стороннім трудових ресурсів та експлуатації сторонніх основних засобів за даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Листом від 12.04.2019р. №182/12-04-19 заявник відмовив у наданні відомостей за запитом ГУ ДПС у м.Києві від 15.03.2019р. №48762/10/26-15-14-04-03-14.

30.07.2019 контролюючим органом був виданий наказ №10822 про призначення документальної позапланової виїзної перевірки заявника з питання дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні показників декларацій з ПДВ за листопад-грудень 2018р. по взаємовідносинах з ТОВ «Промторг Компани».

02.08.2019р. заявником був складений акт інвентаризації цінностей, розміщених за адресою: Донецька область, м.Покровськ, вул.Захисників України, 130А.

Контролюючим органом достовірності та правдивості складеного платником податків документу про фізичне існування товару не спростовано та не заперечено.

Результати проведеної перевірки були оформлені контролюючим органом у спосіб складання акту від 13.08.2018 №856/26-15-14-04-03/30487486 (далі за текстом - Акт).

У тексті акту викладені судження контролюючого органу про вчинення заявником податкових правопорушень, а саме: п.185.1 ст.185, п.198.1 ст.198, п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що спричинило недоплату грошового зобов`язання з ПДВ по декларації з ПДВ за листопад 2018р. на суму 1.117.576,00грн. і завищення від`ємного значення, яке зараховується до складу податкового кредиту з ПДВ наступного звітного податкового періоду по декларації з ПДВ за грудень 2018р. на суму 3 549 082,00 грн за рахунок віднесення на розрахунки з Державою по податку на додану вартість показників податкових накладних, складених ТОВ «Промторг Компани» у межах господарських операцій, котрі фактично не відбувались.

29.08.2019 заявником були подані заперечення на результати податкової перевірки.

Листом контролюючого органу від 09.09.2019 №3280/10/26-15-05-04-03-14 заперечення заявника були відхилені.

12.09.2019 контролюючим органом в особі Директора Департаменту податкових перевірок, трансфертного ціноутворення, міжнародного оподаткування ГУ ДПС у м.Києві із посиланням на акт від 13.08.2019 №856/26-15-14-04-03/30487486 (тобто на письмовий документ, котрий фактично не складався, оскільки реквізитами реально існуючого документу є - «від 13.08.2018р. №856/26-15-14-04-03/30487486») були прийняті: податкове повідомлення - рішення №, яким визначено грошове зобов`язання з ПДВ у загальному розмірі 1.676.364,00грн. (основний платіж - 1 117 576,00грн, штраф - 558 788,00грн); податкове повідомлення - рішення №, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду на суму - 3 549 082,00грн; податкове повідомлення - рішення №, яким застосовано 510,00грн штрафу.

31.10.2019 контролюючим органом була прийнята податкова вимога №24241-10 на суму податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі - 1 864 699,32грн.

Окрім того, 31.10.2019 контролюючим органом було прийнято рішення №24241-10 про опис у податкову заставу майна, що знаходиться у власності (господарському віданні чи оперативному управління) ТОВ «Ерлайт».

Не погодившись із правомірністю перелічених вище правових актів індивідуальної дії контролюючого органу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Стосовно процедури податкового контролю суд відзначає, що з 01.01.2011 приводи та підстави здійснення податкового контролю за дотриманням учасниками суспільних відносин податкової дисципліни; зміст та обсяг повноважень податкових органів; процедура реалізації повноважень контролю регламентована, насамперед, приписами Податкового кодексу України.

Так, абз.1 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Відповідно до абз.2 73.3 ст.73 Податкового кодексу України такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу.

У спірних правовідносинах складений контролюючим органом запит згідно з текстом названого документу не було підписано ані керівником контролюючого органу, ані заступником керівника контролюючого органу, ані уповноваженою особою контролюючого органу.

Відтак, платник податків мав чітко визначену п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України підставу для вчинення відмови у виконанні вимог цього запиту і така відмова (незалежно від її фактичного обґрунтування) не спричиняла виникнення у контролюючого органу приводу для проведення заходу податкового контролю.

До того ж суд зважає, що за приписами п.1 абз.3 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності такої підстави як - за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Між тим, ані текст запиту, ані текст акту перевірки від 13.08.2018 №856/26-15-14-04-03/30487486 не містять викладення конкретної податкової інформації інших контролюючих органів відносно контрагента - постачальника, котра була використана контролюючим органом та призвела до виникнення обґрунтованого (а не уявного) сумніву у дотриманні заявником податкової дисципліни.

За приписами п.3 абз.3 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності такої підстави як - виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Пунктом 201.1 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У силу п.201.10 ст.201 названого кодексу реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Функціонування Єдиного реєстру податкових накладних (далі за текстом - Реєстр) відбувається в автоматизованому режимі за правилами Порядку ведення єдиного реєстру податкових накладних (затверджено постановою КМУ від 29.12.2010р. №1246 із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №1246), а також Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість (затверджено постановою КМУ від 16.10.2014 із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №569).

Зокрема, п.12 Порядку №1246 передбачено, що саме в автоматизованому режимі здійснюється перевірка одержаної від платника податків податкової накладної на предмет наявності підстав для зупинення реєстрації.

Відповідно до п.п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Оскільки складені контрагентом - постачальником податкові накладні успішно пройшли процедуру реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, значаться у згаданому Реєстрі та не виключені із цього Реєстру, то суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах контролюючий орган не мав обґрунтованих та розумно виважених підстав для судження про ймовірне порушення заявником податкової дисципліни виключно з власної оцінки обставин фактичної дійсності без отримання від контролюючого органу за місцем обліку продавця відповідного письмового документа про недотримання цим суб`єктом права вимог законів України.

Згідно з п.п.78.1.4 ст.78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності такої підстави як - виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

З наведених вище міркувань суд вважає, що судження контролюючого органу про недостовірність даних податкових декларацій заявника з ПДВ за листопад-грудень 2018р. мало характер безпідставного припущення, не обґрунтованого навіть отриманим від контролюючого органу за місцем обліку продавця офіційним письмовим документом у вигляді узагальнення податкової інформації тощо, котрий об`єктивно був би здатен викликати розумний сумнів у дотриманні заявником податкової дисципліни.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання, що у спірних правовідносинах контролюючий орган не мав підстав для призначення заходу податкового контролю, а відтак отримані у результаті проведення цього заходу відомості не мають юридичної сили та доказовості в наслідок істотного та вагомого дефекту у процедурі одержання.

Стосовно процедури винесення контролюючим органом оскаржених податкових повідомлень - рішень суд зазначає, що відповідно до п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

У спірних правовідносинах контролюючим органом було складено акт від 13.08.2018 №856/26-15-14-04-03/30487486.

Водночас із цим, оскаржені податкові повідомлення - рішення були винесені на підставі акту від 13.08.2019 №856/26-15-14-04-03/30487486, хоча такого акту не існує.

Винесення контролюючим рішень на підставі неіснуючого акту перевірки суд вважає істотним дефектом у реалізації управлінської функції, котрий не може бути виправлений судом і спричиняє набуття цими рішеннями ознаки протиправності.

Окрім того, суд зауважує, що відповідно до п.п.20.1.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право запрошувати платників податків, зборів, платежів або їхніх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків, зборів, платежів, дотримання вимог законодавства з інших питань, у тому числі законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків); а відповідно до п.п.20.1.3 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Проте, у спірних правовідносинах контролюючим органом посадових (службових) осіб та засновників контрагентів заявника - постачальників не запрошувалось, пояснень від перелічених громадян не відбиралось.

Цей недолік в організації функції контролю за податковою дисципліною не може бути виправлений судом у силу дії ст.ст.6, 8, 19, 124, 129 Конституції України.

Підпунктом 20.1.4 ст.20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Проте, у спірних правовідносинах контролюючим органом процедури проведення зустрічних звірок контрагентів заявника - постачальників не ініціювались, обставини фізичного існування товарно-матеріальних цінностей безпосередньо не досліджувались, не вивчались, не оцінювались.

Цей недолік в організації функції контролю за податковою дисципліною не може бути виправлений судом у силу дії ст.ст.6, 8, 19, 124, 129 Конституції України.

Відповідно до п.20.1.9 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

У спірних правовідносинах контролюючим органом була ініційована процедура проведення інвентаризації, але у подальшому безпідставно не прийняті до уваги результати самостійно проведеної Товариством інвентаризації.

Між тим, ці документи підтверджують обставини реального фізичного існування товару, придбаного заявником у контрагента - постачальника.

Цей недолік в організації функції контролю за податковою дисципліною не може бути виправлений судом у силу дії ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України.

Одночасна сукупність цих недоліків в організації владної управлінської функції контролю за дотриманням податкової дисципліни зумовлює невідповідність оскаржених податкових повідомлень - рішень приписам ч.2 ст.2 КАС України за критерієм обґрунтованості.

Стосовно справляння ПДВ заявником суд зазначає, що відносини з приводу справляння податку на додану вартість з 01.01.2011 регламентовані, насамперед, приписами розділу V Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.п. "б" п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

У розумінні п.п.14.1.185 ст.14 Податкового кодексу України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Можливість формування податкового кредиту з податку на додану вартість за відсутності об`єкта оподаткування нормами Податкового кодексу України не передбачена.

Окрім того, аналізуючи положення норм розділу V Податкового кодексу України (а саме: ст.ст.185, 187, 188, 198, 201) у кореспонденції з приписами ст.ст.215, 216, 228 Цивільного кодексу України та ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України суд доходить висновку про те, що платник податків може правомірно реалізувати право на формування податкового кредиту з ПДВ у разі одночасного існування сукупності таких обставин як: 1) отримання від контрагента-постачальника первинних документів без дефекту форми, змісту (тобто відтворення всіх обов`язкових за законом реквізитів, з детальним описанням суті та показників господарської операції) чи походження (тобто створення документу реально існуючим суб`єктом права) або проведення операції списання безготівкових коштів з банківського рахунку в оплату вартості товару (роботи, послуги); 2) відсутність наміру на безпідставне одержання податкової вигоди; 3) реальне проведення платником податків господарської операції в умовах звичайної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням засад розумності, виваженості, добросовісності, сумлінності та спрямована на отримання позитивного економічного результату; 4) настання події виникнення права на податковий кредит; 5) реєстрація контрагентом-постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Вимоги до змісту та форми первинних документів викладені законодавцем у ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", де передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До того ж у силу вимог абз.2 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

Таким чином, і за приписами ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", і за приписами абз.2 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна у якості первинного документа повинна містити відомості, котрі поза розумним сумнівом детально висвітлюють зміст та обсяг господарської операції і є достовірними.

На виконання вимог ч.5 ст.242 КАС України суд бере до уваги, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 20.12.2019 по справі №826/16776/18 (адміністративне провадження №К/9901/29228/19) «Для цілей оподаткування ПДВ операції з постачання (придбання) товарів (послуг) мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку.

Наявність у платника ПДВ первинних документів, які складені для оформлення операції з постачання, не є безумовною підставою для визнання за платником податку права на податковий кредит. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів.».

Суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08.09.2020 у справі №819/1250/17 "Норми Податкового кодексу України Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит та можливість формування витрат від виконання податкового обов`язку іншими платниками - постачальниками товарів (послуг). Однак, у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать, що платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності його контрагента, яка полягає в незаконній мінімізації податкових зобов`язань, зокрема, у створенні штучних підстав для збільшення валових витрат та/чи податкового кредиту, або у разі коли платник податків діяв без належної обачності чи обережності при виборі контрагента, який не виконує податкового обов`язку, при встановлених обставинах, які спростовують реальність господарських операцій, отримана таким платником податків податкова вигода у вигляді права на податковий кредит є безпідставною.".

Суд зважає, що обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних сторонами також визнаються.

Також суд бере до уваги, що претензій до форми, змісту або підстави складання податкових накладних контролюючий орган не висловив, відсутності першої із подій для складання податкових накладних - поставка товару ані у ході податкової перевірки, ані під час розгляду справи достеменно не спростував. Сама лише незгода контролюючого органу із існуванням такої події не може бути визнана доведеним фактом відсутності підстав для виписування податкової накладної.

В контексті обставин даного спору відсутність доказів оплати товару та відсутність доказів фізичного переміщення повністю нівелюються складеним заявником 02.08.2019 актом інвентаризації цінностей, розміщених за адресою: Донецька область, м.Покровськ, вул.Захисників України, 130А, із тексту кого вбачається реальність фізичного існування товару.

Оскільки товар існує фізично як річ матеріального світу, то на подію переходу права власності на цю річ має бути складена податкова накладна, що і зумовлює виникнення права на податковий кредит з ПДВ у набувача права власності.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що обов`язок доведення доводів викладених в акті перевірки покладений на суб`єкта владних повноважень шляхом подання суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування та беручи до уваги обсяг доказів, наявних у розпорядженні контролюючого органу на момент видання оскарженого рішення, суд не знаходить правових підстав для визнання юридично правильними та фактично обґрунтованими тих мотивів, які покладені в основу оскаржених рішень, адже такими мотивами є лише посилання на власну юридичну оцінку податкової інформації відносно контрагента - постачальника.

Доводи контролюючого органу з приводу нездатності контрагента - постачальника виконати власні господарські зобов`язання за правочином купівлі-продажу суд змушений відхилити, позаяк, по-перше, виконання зобов`язань з продажу вже створеного товару об`єктивно не вимагає ані існування основних фондів, ані існування виробничих потужностей, ані наявності трудових ресурсів чи будь-яких інших активів.

По-друге, контролюючим органом не були опитані керівники та засновники контрагента - постачальника, хоча відомості про їх ідентифікуючі ознаки як учасників суспільних відносин були достеменно відомі Управлінню.

По-третє, контролюючим органом не була ініційована процедура зустрічної звірки контрагента - постачальника.

По-четверте, контролюючий орган безпідставно проігнорував письмові докази реального фізичного існування товару - предмету правочину купівлі-продажу.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019 по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

До того ж, у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 20.12.2019 у справі №820/3914/17: 1) саме по собі порушення процедури прийняття акту адміністративного органу може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення; 2) певні дефекти адміністративного акту можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі); 3) саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом; 4) виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття; 5) дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акту робить його неправомірним; 5) стосовно процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність; 6) у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості; 7) ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; 8) межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття; 9) така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі №804/639/18.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував неповно, діяння заявника кваліфікував неправильно, зміст норми закону витлумачив невірно, унаслідок чого міра застосованої юридичної відповідальності не узгоджується із характером, змістом та наслідками діяння заявника.

Отже, у спірних правовідносинах допущені владним суб`єктом порушення спричинили безпідставне настання для приватної особи негативних наслідків, що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову.

При вирішенні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Оскільки оскаржені податкові повідомлення - рішення були винесені контролюючим органом за відсутності підстав для призначення заходу податкового контролю, із посиланням на неіснуючий акт перевірки та за наслідками податкової перевірки, проведеної без достовірного та повного з`ясування обставин фактичної дійсності, то судження контролюючого органу про вчинення заявником податкового правопорушення у вигляду недоплати грошових зобов`язань з ПДВ слід визнати передчасним, самі рішення слід кваліфікувати як протиправні та скасувати.

Решта вимог підлягає задоволенню як похідні від основної.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 23 052 грн підлягає стягненню з Головного управління ДПС у м.Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.132, 139, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРЛАЙТ» - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12 вересня 2019 року № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12 вересня 2019 року № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДІІС у м. Києві від 12 вересня 2019 року № .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 31 жовтня 2019 року № 24241-10;

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 31 жовтня 2019 року № 24241-10.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРЛАЙТ» документально підтверджені судові витрати у розмірі 23 052 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРЛАЙТ» (вул. Ярославів Вал, 33-Б (поверх 3), Київ, 01054, )

Головне управління Державної податкової служби у м.Києві (вул.Шолуденка 33/19, Київ, 04116, )

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Шостого апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій