Справа № 640/24426/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року м. Київ № 640/24426/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Новик В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокар Енерджі Україна»
доЦентрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
представники позивача - Павленко А.А.;

сторін: відповідача - Демченко С.В.

(у судовому засіданні 22.04.2021, відповідно до ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення)),

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокар Енерджі Україна» (далі - позивач, ТОВ «Сокар Енерджі Україна», Товариство) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Офісу великих платників податків Державної податкової служби (надалі - відповідач, Офіс ВПП ДПС, Контролюючий орган), у якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 04.09.2019:

- № про збільшення податкового зобов`язання з ПДВ на 34409904,00 грн. та накладення штрафної санкції у розмірі 8602476,00 грн.;

- № про нарахування штрафних санкцій на суму 1035614,48 грн.;

- № про нарахування штрафних санкцій на суму 1020,00 грн.;

- № в частині завищення суми від`ємного значення на суму 178870,00 грн.;

- № в частині збільшення основного зобов`язання на суму 855715,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 213929,00 грн.

В якості підстав позову позивач зазначає, що фіскальним органом прийнято протиправні рішення на підставі висновків акту, що ґрунтуються на припущеннях, є упередженими та суб`єктивними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2019 відкрито провадження у адміністративній справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче засідання на 27.02.2020; запропоновано відповідачу подати до суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву (відзив) та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

Судовими повістками від 23.01.2020 викликано представників сторін у судове засідання на 19.03.2020.

У судовому засіданні вказаного дня постановлено про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2020 судом постановлено про вихід з письмового провадження у справі № 640/24426/19; призначено справу до судового розгляду по суті на 26.11.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.01.2021.

Судовими повістками від 28.01.2021 викликано представників сторін у судове засідання на 25.02.2021.

В призначений день по справі судом оголошено перерву до 18.03.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2021 клопотання про заміну відповідача у справі № 640/24426/19 процесуальним правонаступником - задоволено; допущено заміну відповідача у справі № 640/24426/19, а саме - Офіс великих платників податків ДПС його процесуальним правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ідентифікаційний код філії (відокремленого підрозділу) - 44082145).

У судовому засіданні 18.03.2021 оголошено перерву до 15.04.2021, а надалі до 22.04.2021.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов, за викладених у ньому підстав.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Зокрема, у відзиві на позовну заяву відповідач наголошує на правомірності прийнятих ним рішень, які оскаржуються у даній справі.

Зміст відповіді на відзив, поданої позивачем, зводиться до бездоказовості позиції відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідачем, з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів, дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019 та з метою контролю за правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.03.2019 було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 08.08.2019 № 2351/28-10-14-01-01/36866563.

Згідно висновків акта, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України, абзацу 3 статті 4, пункту 1 статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, пункту 8 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІІІ, абзацу 7 пункту 6 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», пункту 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», пункту 5 П(С)БО 15 «Дохід», в результаті занижено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на суму 44556642,00 грн., у тому числі за перший квартал 2019 року в сумі 44556642,00 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.10, пункту 201.12 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 50833516,00 грн., у тому числі за рахунок заниження у загальній сумі 82900996,00 грн. та завищення у загальній сумі 32067480,00 грн., а саме: заниження за квітень 2016 року у розмірі 2211240,00 грн., заниження за травень 2016 року у розмірі 16423612,00 грн., заниження за серпень 2016 року у розмірі 27808637,00 грн., заниження за травень 2017 року у розмірі 4118208,00 грн., заниження за червень 2017 року у розмірі 32339299,00 грн., завищення за червень 2018 року у розмірі 782010,00 грн., завищення за липень 2018 року у розмірі 1169907,00 грн., завищення за серпень 2018 року у розмірі 1835331,00 грн., завищення за вересень 2018 року у розмірі 4628401,00 грн., завищення за листопад 2018 року у розмірі 1425879,00 грн., завищення за грудень 2018 року у розмірі 4496010,00 грн., завищення за січень 2019 року у розмірі 7565717,00 грн., завищення за лютий 2019 року у розмірі 3899615,00 грн., завищення за березень 2019 року у розмірі 6264610,00 грн.;

- пункту 198.2, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.12 статті 201, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 28776310,00 грн., у тому числі за березень 2019 року у розмірі 28776310,00 грн.;

- абзацу 16 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині недотримання граничних строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних за грудень 2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 календарних днів на суму ПДВ 10356144,78 грн.;

- підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, при виплаті доходу (у вигляді процентів) нерезиденту Державна нафтова компанія Азербайджанської Республіки (Республіка Азербайджан) позивач не утримував податок з доходів нерезидентів в загальній сумі 1871617,00 грн.;

- підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, при виплаті доходу (у вигляді інших доходів) нерезиденту РУП СГ-Транс (Республіка Білорусь) позивач не утримував податок з доходів нерезидентів у загальній сумі 855715,33 грн.;

- пункту 46.1 статті 46, пункту 103.9 статті 103 Податкового кодексу України, позивач унаслідок неподання до податкових органів розрахунки (звіти) податкових зобов`язань нерезидента РУП СГ-Транс (Республіка Білорусь), яким отримано доходи із джерелом їх походження з України (додаток ПН до податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за 2017 рік, 2018 рік, та І квартал 2019 року;

- пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, суми утриманого з них податку, які призвели до зміни платників податків.

За результатами розгляду заперечень позивача від 22.08.2019 № 550 до акту перевірки листом від 30.08.2019 № 42036/10/28-10-14-01-02-12 висновки акту перевірки викладені в наступній редакції:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України, абзацу 3 статті 4, пункту 1 статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, пункту 8 розділу ІІ, пункту 3 розділу ІІІ, абзацу 7 пункту 6 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», пункту 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», пункту 5 П(С)БО 15 «Дохід», в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на суму 44556642,00 грн., у тому числі за перший квартал 2019 року в сумі 44556642,00 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.2, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.10, пункту 201.12 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 50833516,00 грн., у тому числі за рахунок заниження у загальній сумі 82900996,00 грн. та завищення у загальній сумі 32067480,00 грн., а саме: заниження за квітень 2016 року у розмірі 2211240,00 грн., заниження за травень 2016 року у розмірі 16423612,00 грн., заниження за серпень 2016 року у розмірі 27808637,00 грн., заниження за травень 2017 року у розмірі 4118208,00 грн., заниження за червень 2017 року у розмірі 32339299,00 грн., завищення за червень 2018 року у розмірі 782010,00 грн., завищення за липень 2018 року у розмірі 1169907,00 грн., завищення за серпень 2018 року у розмірі 1835331,00 грн., завищення за вересень 2018 року у розмірі 4628401,00 грн., завищення за листопад 2018 року у розмірі 1425879,00 грн., завищення за грудень 2018 року у розмірі 4496010,00 грн., завищення за січень 2019 року у розмірі 7565717,00 грн., завищення за лютий 2019 року у розмірі 3899615,00 грн., завищення за березень 2019 року у розмірі 6264610,00 грн.;

- пункту 198.2, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.12 статті 201, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 28776310,00 грн., у тому числі за березень 2019 року у розмірі 28776310,00 грн., у тому числі за березень 2019 року у розмірі 28776310,00 грн.;

- абзацу 16 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині недотримання граничних строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних за грудень 2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 календарних днів на суму ПДВ 10356144,78 грн.;

- підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, при виплаті доходу (у вигляді процентів) нерезиденту Державна нафтова компанія Азербайджанської Республіки (Республіка Азербайджан) позивач не утримував податок з доходів нерезидентів в загальній сумі 1247744,70 грн.;

- підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, при виплаті доходу (у вигляді інших доходів) нерезиденту РУП СГ-Транс (Республіка Білорусь) позивач не утримував податок з доходів нерезидентів у загальній сумі 855715,33 грн.;

- пункту 46.1 статті 46, пункту 103.9 статті 103 Податкового кодексу України, позивач унаслідок неподання до податкових органів розрахунки (звіти) податкових зобов`язань нерезидента РУП СГ-Транс (Республіка Білорусь), яким отримано доходи із джерелом їх походження з України (додаток ПН до податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за 2017 рік, 2018 рік, та І квартал 2019 року;

- пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, суми утриманого з них податку, які призвели до зміни платників податків;

- пункту 271.1 статті 274 Податкового кодексу України, рішення Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на землю по Холоднобалківській сільській раді» від 12.06.2018 № 970/2018-VII, що призвело до заниження земельного податку на загальну суму 17898,21 грн. за січень-березень 2019 року, у т.ч. січень - 5966,07 грн., лютий - 5966,07 грн., березень - 5966,07 грн.

На підставі акта перевірки Контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.09.2019:

- № про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 43012380,00 грн., з яких: 34409904,00 грн. за основним платежем та 8602476,00 грн. за штрафними санкціями;

- № про нарахування штрафу у розмірі 1035614,48 грн.;

- № про визначення завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 44556642,00 грн.;

- № про визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 2629325,00 грн., з яких: 2103460,00 грн. за основним платежем та 525865,00 грн. за штрафними санкціями;

- № про нарахування штрафних санкцій у розмірі 1020,00 грн.

За результатами оскарження в адміністративному порядку податкові повідомлення-рішення від 04.09.2019 № , № , № , № , № рішенням Державної податкової служби України від 18.11.2019 № 9859/99-00-08-05-03 залишено без змін.

Незгода з приміченими рішеннями суб`єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

При цьому, суд примічає, що податкове повідомлення-рішення від 04.09.2019 № оскаржується лише в частині збільшення основного зобов`язання на суму 855715,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 213929,00 грн., нарахованих за результатами господарських операцій із придбання позивачем у Республіканського унітарного підприємства з транспортування та забезпечення зрідженими нафтовими газами (РУП СГ-Транс) транспортно-експедиторських послуг.

Водночас, в частині нарахувань за результатами взаємовідносин товариства із нерезидентом Державна нафтова компанія Азербайджанської Республіки (Республіка Азербайджан) податкове повідомлення-рішення від 04.09.2019 № у даній справі не оскаржується.

Також, важливо наголосити, що податкове повідомлення-рішення від 04.09.2019 № оскаржується лише в частині визначення завищення суми від`ємного значення в розмірі 178870,00 грн. за результатами господарських операцій позивача із ТОВ «Буденергомонтаж-8».

Вирішуючи спір по суті, суд наголошує на такому.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (нижче - ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.260 пункту 14.1 статті 14 ПК України фрахт - винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для: перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами; перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.

Фрахт, як одна з категорій доходів, що можуть одержуватись нерезидентом із джерелом їх походження з України, визначено на час спірних правовідносин у підпункті «г» підпункту 141.4.1 пункту 141.4 статті 141 ПК України.

Отже, за своєю сутністю зміст терміну «фрахт» (в контексті до залізничних перевезень, що стосуються договорів, предметом яких є перевезення або експедирування) містить дві класифікуючі ознаки: а) цивільно-правову природу договору: договір перевезення, договір найму судна або транспортного засобу або їх частин, договір піднайму судна або транспортного засобу або їх частин; б) мету укладання договору: перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами або перевезення вантажів (але не пасажирів) залізничним або морським транспортом.

Загальні положення про перевезення визначені статтею 908 Цивільного кодексу України (скорочено - ЦК України), в той час як договору перевезення вантажу присвячена стаття 909 ЦК України, відповідно до частини першої якої за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, згідно із частиною третьою статті 909 ЦК України, підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом частини першої статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Зазначене відповідає приписам абзацу першого статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 № 1955-IV.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо) (абзаци 2, 3 частини першої статті 929 ЦК України).

Експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб (частина перша статті 932 ЦК України).

Таким чином, аналіз наведеного правового врегулювання дає підстави для висновку, що у разі укладання з нерезидентом договору транспортного експедирування (транспортно-експедиторських послуг), відповідна операція визначається ПК України фрахтом.

За загальним правилом, якщо нерезидент виступає як експедитор, він може обрати декілька способів виконання операцій: безпосереднє здійснення перевезення або організація перевезення. Якщо нерезидент, виступаючи як експедитор, здійснює лише організацію перевезення, а не саме перевезення, отримані експедитором від клієнта кошти можуть мати характер: а) плати за послуги перевезення, яку буде передано безпосереднім перевізникам; б) плати за послуги з навантаження, розвантаження, схову тощо; в) винагороди експедитора.

Виходячи із зазначеного вище правового регулювання, перші дві складові (за виключенням винагороди експедитора) охоплюються поняттям фрахту.

Згідно із підпунктом 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Відповідно до підпункту 141.4.4 пункту 141.4 статті 141 ПК України сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому: базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими справляти податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, чи є він платником податку, а також суб`єктом спрощеного оподаткування.

Суд звертає увагу на те, що термін «базова ставка фрахту» за змістом, наведеним у підпункті 14.1.12 пункту 14.1 статті 14 ПК України означає суму фрахту, включаючи витрати з навантаження, розвантаження, перевантаження та складування (схову) товарів, збільшену на суму витрат за рейс судна або іншого транспортного засобу, сплачуваних (відшкодовуваних) фрахтувальником згідно з укладеним договором фрахтування.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства, платники податку - резиденти, що сплачують на користь нерезидентів винагороду (компенсацію) у вигляді фрахту, зобов`язані утримувати з виплачених сум податок за ставкою 6%. Така ставка не визначається як «понижена» відносно ставки 15%, і застосовується безумовно до будь-яких операцій з виплати фрахту на користь нерезидента.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (за договором - клієнт) та Республіканським унітарним підприємством з транспортування та забезпечення зрідженими нафтовими газами (РУП СГ-Транс), що зареєстроване і діє відповідно до законодавства Республіки Білорусь (за договором - експедитор) укладений договір від 01.12.2017 № 240-2-17, відповідно до умов якого експедитор зобов`язується за винагороду і за рахунок клієнта виконати та організувати виконання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних із перевезенням газової продукції - зріджених вуглецевих газів у цистернах експедитора (за наявності вільних) з нафтогазопереробних заводів за межі Республіки Білорусь або з нафтогазопереробних заводів за межі Республіки Білорусь.

В якості додатків № 1 та № 2 до вказаного договору оформлені протоколи погодження договірної винагороди та інших істотних умов надання транспортно-експедиторських послуг (за межі Республіки Білорусь) від 01.02.2018.

Окрім того, укладені додаткові угоди від 10.01.2018 б/н, від 01.02.2018 № 1, до договору від 01.12.2017 № 240-2-17, від 22.05.2018 б/н, від 10.10.2018 б/н, від 08.11.2018 б/н, від 30.11.2018 б/н, від 28.12.2018 б/н, від 26.06.2019 б/н.

Факт надання послуг підтверджується актами здачі-приймання наданих послуг від 31.12.2017 № 12, від 30.09.2019 № 9, від 31.03.2019 № 3, від 31.03.2018 № 3, від 30.04.2019 № 4, від 30.04.2018 № 4, від 31.05.2018 № 5, від 31.05.2019 № 5, від 30.06.2018 № 6, від 30.062019 № 6, від 31.08.2019 № 8, від 31.07.2019 № 7, від 31.07.2018 № 7, від 31.08.2018 № 8, від 28.02.2018 № 2.

Експедитором виписані рахунки-фактури від 20.12.2017 № 8166, від 27.12.2017 № 8337, від 28.12.2017 № 8368, від 28.12.2017 № 8369, від 03.01.2018 № 60, від 03.01.2018 № 61, від 03.01.2018 № 63, від 08.12.2017 № 7839, від 12.12.2017 № 7911, від 13.12.2017 № 7954, від 13.12.2017 № 7957, від 15.12.2017 № 8047, від 10.01.2018 № 220, від 08.10.2019 № 5189, від 14.03.2018 № 1940, від 14.03.2018 № 1942, від 14.03.2018 № 1943, від 14.03.2018 № 1967, від 05.04.2018 № 2543, від 27.03.2018 № 2290, від 29.03.2018 № 2361, від 02.04.2018 № 2410, від 14.03.2018 № 1940, від 14.03.2018 № 1942, від 14.03.2018 № 1943, від 14.03.2018 № 1967, від 05.04.2018 № 2543, від 27.03.2018 № 2290, від 29.03.2018 № 2361, від 02.04.2018 № 2410, від 02.05.2019 № 2216, від 23.04.2019 № 2092, від 09.04.2018 № 2629, від 11.04.2018 № 2661, від 11.04.2018 № 2676, від 03.05.2018 № 3128, від 03.05.2018 № 3129, від 18.04.2018 № 2779, від 18.04.2018 № 2777, від 18.04.2018 № 2778, від 27.04.2018 № 3049, від 27.04.2018 № 3050, від 28.04.2018 № 3065, від 04.05.2018 № 3171, від 10.05.2018 № 3261, від 02.05.2018 № 3090, від 11.05.2018 № 3308, від 15.05.2018 № 3398, від 03.06.2019 № 2668, від 27.05.2019 № 2576, від 27.05.2019 № 2574, від 05.06.2019 № 2733, від 10.06.2019 № 2792, від 28.06.2018 № 4345, від 28.06.2018 № 4367, від 28.06.2018 № 4374, від 28.06.2018 № 4376, від 12.06.2018 № 3933, від 11.06.2018 № 3878, від 12.06.2018 № 3928, від 07.07.2018 № 4537, від 07.07.2018 № 4526, від 04.07.2018 № 4411, від 09.07.2019 № 3482, від 31.07.2018 № 5096, від 05.07.2018 № 4477, від 11.07.2018 № 4664, від 18.07.2018 № 4809, від 26.07.2018 № 4998, від 26.07.2018 № 4999, від 31.07.2018 № 5103, від 02.08.2018 № 5179, від 13.08.2018 № 5386, від 09.07.2018 № 4580, від 10.07.2018 № 4618, від 19.07.2018 № 4834, від 06.08.2018 № 5259, від 30.07.2018 № 5077, від 01.08.2018 № 5124, від 01.08.2018 № 5129, від 06.08.2018 № 5249, від 14.08.2018 № 5453, від 14.08.2018 № 5455, від 21.08.2018 № 5570, від 27.08.2018 № 5679, від 28.08.2018 № 5722, від 28.08.2018 № 5723, від 29.08.2018 № 5774, від 03.09.2018 № 5841, від 13.08.2018 № 5364, від 13.08.2018 № 5376, від 15.08.2018 № 5505, від 17.08.2018 № 5528, від 22.08.2018 № 5605, від 04.09.2018 № 5863, від 06.09.2018 № 5929, від 20.02.2018 № 1347, від 20.02.2018 № 1349, від 21.02.2018 № 1401 та рахунки-акти від 03.09.2019 № 4580, від 18.03.2019 № 1461, від 18.03.2019 № 1459, від 19.03.2019 № 1495, від 26.03.2019 № 1589, від 01.04.2019 № 1702, від 11.03.2019 № 1318, від 11.03.2019 № 1265, від 12.03.2019 № 1383, від 13.03.2019 № 1386, від 29.03.2019 № 1657, від 01.04.2019 № 1681, від 02.04.2019 № 1716, від 02.04.2019 № 1717, від 09.04.2019 № 1833, від 02.04.2019 № 1713, від 02.04.2019 № 1714, від 02.04.2019 № 1715, від 02.04.2019 № 1717, від 09.04.2019 № 1833, від 02.04.2019 № 1713, від 02.04.2019 № 1714, від 02.04.2019 № 1715, від 11.05.2019 № 2319, від 12.04.2019 № 1924, від 12.04.2019 № 1923, від 05.04.2019 № 1760, від 30.04.2019 № 2182, від 02.05.2019 № 2202, від 30.04.2019 № 2181, від 30.04.2019 № 2180, від 02.05.2019 № 2201, від 02.05.2019 № 2200, від 02.05.2019 № 2199, від 02.05.2019 № 2198, від 02.05.2019 № 2197, від 24.04.2019 № 2111, від 24.04.2019 № 2110, від 16.04.2019 № 1976, від 11.04.2019 № 1900, від 09.04.2019 № 1849, від 14.05.2019 № 2395, від 10.05.2019 № 2309, від 10.05.2019 № 2308, від 13.05.2019 № 2377, від 13.05.2019 № 2375, від 10.05.2019 № 2307, від 11.06.2019 № 2816, від 11.06.2019 № 2832, від 14.06.2019 № 2908, від 19.06.2019 № 3037, від 19.06.2019 № 3036, від 17.06.2019 № 2928, від 17.06.2019 № 2929, від 05.08.2019 № 4037, від 14.08.2019 № 4228, від 21.08.2019 № 4346, від 21.08.2019 № 4347, від 05.09.2019 № 4641, від 11.07.2019 № 3533, від 26.07.2019 № 3844, від 07.08.2019 № 4102, від 15.07.2019 № 3621, від 16.07.2019 № 3652, від 26.07.2019 № 3849, від 29.07.2019 № 3861.

Позивачем проведені оплати згідно із платіжними дорученнями в іноземній валюті або банківських металах від 08.12.2017 № 171, від 12.02.2018 № 29, від 14.02.2018 № 33, від 20.03.2018 № 75, від 02.04.2018 № 95, від 20.04.2018 № 126, від 30.05.2018 № 194, від 17.07.2018 № 296, від 17.07.2018 № 297, від 27.07.2018 № 312, від 08.08.2018 № 334, від 20.09.2018 № 420, від 14.01.2019 № 6, від 05.03.2019 № 28, від 26.03.2019 № 41, від 18.04.2019 № 67, від 23.04.2019 № 69, від 11.07.2019 № 162 на загальну суму 213854,00 дол. США, що складає 5704769,00 грн.

Також, матеріали справи містять акти заліку зустрічних однорідних вимог від 30.06.2018, від 31.08.2018, від 31.07.2018, від 30.04.2018, від 31.03.2019, від 30.04.2019.

Разом з тим, суд примічає, що резиденти при виплаті фрахту нерезидентам мають право скористатися перевагами угоди по уникнення подвійного оподаткування.

Зокрема, відповідно до вимог пунктів 103.2, 103.4 статті 103 ПК України підставою для звільнення від оподаткування або застосування зменшеної ставки податку, є надання нерезидентом особі (податковому агенту) довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує статус податкового резидента країни, з якою укладено міжнародний договір.

Як передбачено пунктом 103.5 статті 103 ПК України, довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 103.8 статті 103 ПК України особа, яка виплачує доходи нерезидентові у звітному (податковому) році, у разі подання нерезидентом довідки з інформацією за попередній звітний податковий період (рік) може застосувати правила міжнародного договору України, зокрема щодо звільнення (зменшення) від оподаткування, у звітному (податковому) році з отриманням довідки після закінчення звітного (податкового) року.

Згідно із пунктом 103.10 статті 103 ПК України у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження з України підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

На підтвердження наявності передбачених чинним законодавством підстав для звільнення від оподаткування позивачем не було надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує статус податкового резидента країни, з якою укладено міжнародний договір, тобто Республіканського унітарного підприємства з транспортування та забезпечення зрідженими нафтовими газами, що зареєстроване і діє відповідно до законодавства Республіки Білорусь, а відтак, відсутні підстави для використання нерезидентом переваг міжнародного договору.

Таким чином, позивач, здійснюючи операції з вказаним нерезидентом та виплачуючи йому суми фрахту, не повинен був сплачувати податок за ставкою 15% на підставі пункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України.

Натомість, відповідачем неправомірно та необґрунтовано зроблено висновок про порушення позивачем підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, у зв`язку із чим збільшено основне зобов`язання на суму 855715,00 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 213929,00 грн.

Спростування висновку контролюючого органу про заниження податку з доходів нерезидентів у загальній сумі 855715,33 грн. має також наслідком визнання протиправним висновку про неподання розрахунків (звітів) за 2017 рік, 2018 рік, та І квартал 2019 року, а також застосування штрафу у розмірі 1020,00 грн.

Відтак, податкові повідомлення-рішення від 04.09.2019 № , № в частині збільшення основного зобов`язання на суму 855715,00 грн. та нарахованих штрафних санкцій у розмірі 213929,00 грн., і про застосування штрафу у розмірі 1020,00 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Окрім того, Контролюючим органом виявлене заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 34409904,00 грн. у поданих звітних та уточнюючих деклараціях від 29.11.2016 № , від 20.10.2016 № , від 31.07.2017 № , від 28.05.2019 № , від 28.05.2019 № , від 20.09.2018 № , від 04.02.2019 № , від 04.02.2019 № , від 05.03.2019 № , від 20.02.2019 № , від 20.03.2019 № , від 22.04.2019 № за результатами формування податкового кредиту на підставі тимчасових митних декларацій, а також заниження від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток та податкового кредиту за результатами господарських операцій із ТОВ «Буденергомонтаж-8», у зв`язку із чим прийняті податкове повідомлення-рішення від 04.09.2019 № , яким вказану суму заниження визначено в якості основного зобов`язання разом із застосуванням штрафних санкцій у розмірі 8602476,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № , яким визначено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, в тому числі, в розмірі 178870,00 грн.

Так, у відповідності до пункту 185.1 статті 185 ПК України операції з ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Сплата податку на додану вартість має наслідком виникнення у платника податків права на віднесення сплачених сум до податкового кредиту (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит є сумою, визначеною згідно з розділом V цього Кодексу, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.

Документом, що посвідчує таке право, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку (пункт 201.12 статті 201 ПК України).

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що головними умовами, виконання яких дає пллатнику право на формування податкового кредиту у зв`язку зі здійсненням імпортних операцій є наступні: по-перше, сплата податку на додану вартість при ввезенні товару на митну територію України; по-друге, оформлення митної декларації відповідно до вимог законодавства.

У розумінні приписів Митного кодексу України митна декларація є заявою встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «тимчасова митна декларація», але його аналіз дозволяє зробити висновок, що така декларація є документом, в якому містяться відомості про товари, що переміщуються через митний кордон.

І хоча такі відомості не остаточні, але вони є достатніми для поміщення товарів у заявлений митний режим.

Крім цього, визначення «митна декларація», яке міститься в пункті 1.2 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 10.08.2012 за № 1360/21672 вказує на те, що тимчасова митна декларація є різновидом митної декларації.

При оформленні тимчасової митної декларації податки і збори за заявленою в ній імпортною операцією сплачуються в загальному порядку і в повному обсязі.

Відстрочення сплати податків і зборів до оформлення додаткової декларації не передбачене.

Тож, за своє суттю тимчасова митна декларація - це повноцінна митна декларація, яка вже після завершення її оформлення надає право на випуск товару у вільний обіг.

Тобто, платник має право на власний розсуд використати ввезений товар, у тому числі і продати його.

Після оформлення тимчасової митної декларації обіг товару не обмежується з боку податкового органу.

Таким чином, з системного аналізу вказаних норм податкового законодавства видно, що ПК України не містить прямої та однозначної вказівки на певний вид імпортної митної декларації, яка є підставою або не може вважатися підставою для декларування податкового кредиту.

Зазначений підхід відповідає законодавчим вимогам Європейського Союзу. Зокрема, статтею 167 Директиви Ради 2006/112/ЄС про спільну систему податку на додану вартість передбачено, що право на податковий кредит повинно виникати на момент нарахування відповідного податкового зобов`язання. Жодних інших умов не передбачено. Тому формування податкового кредиту не може бути поставлене у залежність від виду митної декларації.

Таким чином, умовою для виникнення в імпортера права на податковий кредит за тимчасовою митною декларацією є сплата ним до бюджету податку на додану вартість.

Оскільки Контролюючим органом під час проведення перевірки не встановлено обставин щодо несплати позивачем податку на додану вартість при поданні тимчасових митних декларацій, то підставою для включення суми податку, сплаченої при митному оформленні, до податкового кредиту, є саме така декларація.

Суд примічає, що під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації без розмежування по видах митних декларацій.

З огляду на можливість множинного трактування права платника податків на віднесення до податкового кредиту сплачених сум податку на додану вартість, якого припускаються пункти 198.6 статті 198 та 201.12 статті 201 ПК України, а саме - чітко не визначено на підставі якого виду митної декларації дозволяється таке віднесення, суд дійшов висновку, що тимчасова митна декларація є підставою для формування податкового кредиту за результатами проведених імпортних операцій.

Окрім того, як уже зазначалось судом, відповідачем зроблено висновок про заниження від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток та податкового кредиту, в тому числі, за результатами господарських операцій із ТОВ «Буденергомонтаж-8».

Зокрема, між позивачем (за договором - замовник) та ТОВ «Буденергомонтаж-8» (за договором - підрядник) укладений договір підряду від 25.10.2016 № 5516, відповідно до умов якого підрядник приймає на себе зобов`язання власними силами та матеріалами виконати роботи по виносу мереж зовнішнього освітлення з-під плями забудови багатофункціонального комплексу (у складі торгівельно-офісно-розважального комплексу з автостоянкою, автозаправочною станцією, паркінгом та мийкою за адресою: вул. Протасів Яр 13-а, 15, 17 у Солом`янському районі м.Києва) на об`єкті замовника в обумовлений Договором строк, а замовник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, прийняти та оплатити виконані підрядником роботи.

В підтвердження факту проведення господарських операцій за вказаним договором позивачем надано суду копії:

- договірних цін на будівництво: винос мереж зовнішнього освітлення з-під плями забудови багатофункціонального комплексу (у складі торгівельно-офісно-розважального комплексу з автостоянкою, автозаправочною станцією, паркінгом та мийкою за адресою: вул. Протасів Яр 13-а, 15, 17 у Солом`янському районі м.Києва), що здійснюється в 2016 році;

- локальних кошторисів № 2-1-1, 2-1-2 на пусконалагоджувальні роботи, будівельно-монтажні роботи монтаж мереж зовнішнього освітлення;

- довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2016 року;

- актів приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року № 1;

- податкових накладних від 30.12.2016 № 29, від 30.12.2016 № 30, від 11.11.2016 № 8;

- платіжних доручень від 11.11.2016 № 4047, від 04.01.2017 № 4547, від 04.01.2017 № 4548 .

При цьому, судом враховано правосуб`єктність сторін на час проведення спірних господарських операцій, зокрема, контрагент позивача ТОВ «Буденергомонтаж-8» був належним учасником господарських правовідносин та був платником ПДВ (свідоцтво платника податку на додану вартість № 200033738 від 16.03.2012 анульовано 26.04.2019, тобто після проведення господарських операцій із позивачем у перевіряємому періоді).

Розділом ІІІ ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Розділом V ПК України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

У відповідності зі статтею 198 ПК України:

- право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (пункт 198.1);

- датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2);

- податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3);

- не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 ПК України, згідно з положеннями якої:

- сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1);

- при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

В силу вимог частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, встановлені обов`язкові реквізити для первинних документів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Сукупність наведених вище документів, досліджених під час розгляду справи підтверджує факт виконання робіт контрагентом позивача - ТОВ «Буденергомонтаж-8» та не дає підстав для сумніву щодо реальності такого виконання.

Правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

При цьому, виходячи з характеру спірних операцій, їх проведення відповідає звичайній господарській діяльності позивача.

Відповідачем, в цьому контексті, не надано належних та допустимих доказів які б спростовували виконання спірних операцій.

Судом відхиляються посилання Контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача по ланцюгу постачання, оскільки остання не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Контролюючий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 14.05.2019 у справі № 813/1341/16.

Також, суд критично ставиться до посилань відповідача на досудове розслідування, що здійснюється у кримінальних провадженнях № 0000104 від 17.11.2017, № 0000024, № 0000006 від 25.01.2017, № 0000342 від 13.11.2017, № 0000038 від 13.06.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 2051, частинами першою, другою статті 205, частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України, оскільки відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно службових осіб ТОВ «Фінанбуд» () та ТОВ «Румицор» (), які не є контрагентами позивача та з якими у товариства в перевіряємому періоді не було правовідносин.

При цьому, принагідно відмітити, що порушення податкової дисципліни контрагентами «по ланцюгу» не є підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки вона є індивідуальною.

Відповідні висновки Верховного Суд містяться в постанові від 21.04.2021 у справі № 815/2417/16.

З огляду на викладене, вбачається висновок про те, що позивачем було доведено суду реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Буденергомонтаж-8», що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Водночас, доводи Контролюючого органу в обґрунтування своєї позиції є припущеннями, які не доведено належними доказами.

Відсутність доведення факту правопорушення та неналежна оцінка міжгосподарських відносин призвела до невідповідності висновків контролюючого органу фактичним обставинам справи.

Таким чином, висновки відповідача, викладені в акті перевірки, щодо заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 34409904,00 грн. у поданих звітних та уточнюючих деклараціях від 29.11.2016 № , від 20.10.2016 № , від 31.07.2017 № , від 28.05.2019 № , від 28.05.2019 № , від 20.09.2018 № , від 04.02.2019 № , від 04.02.2019 № , від 05.03.2019 № , від 20.02.2019 № , від 20.03.2019 № , від 22.04.2019 № за результатами формування податкового кредиту на підставі тимчасових митних декларацій, а також заниження від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток та податкового кредиту за результатами господарських операцій із ТОВ «Буденергомонтаж-8» вбачаються безпідставними, оскільки спростовується наведеними вище положеннями законодавства, згідно із якими податковий кредит може бути сформований за митними деклараціями, до яких зокрема належить і тимчасова митна декларація, реальність господарських операцій позивача ТОВ «Буденергомонтаж-8» доведено під час розгляду справи, відтак визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 34409904,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 8602476,00 грн. згідно із податковим повідомленням-рішенням від 04.09.2019 № та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 178870,00 грн. згідно із податковим повідомленням-рішенням від 04.09.2019 № є протиправним, а названі рішення відповідача підлягають скасуванню (податкове повідомлення-рішення від 04.09.2019 № - повністю, № - у оскаржуваній частині).

Надаючи оцінку правомірності штрафу у розмірі 1035614,48 грн., нарахованого відповідно до податкового повідомлення-рішення від 04.09.2019 № , суд встановив наступне.

При здійсненні господарських операцій із контрагентами-покупцями позивачем були складені податкові накладні від 31.12.2018 № 321 та № 388.

З метою дотримання вимог статті 201 ПК України перелічені накладні на реєстрацію були направлені Товариством до Державної фіскальної служби України.

На переконання позивача, податкові накладні від 31.12.2018 № 321 та № 388 були вчасно направлені на реєстрацію в ЄРПН, водночас подальше несвоєчасне направлення позивачу квитанцій № 1 та несправності в роботі серверу ДФС призвели до позбавлення Товариства права вчасно збільшити ліміт на рахунку ПДВ та повторно зареєструвати податкові накладні у ЄРПН з дотриманням встановленого строку.

Згідно із пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відповідно до підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 ПК України, єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

У квитанціях № 1, датованих 16.01.2019, отриманих позивачем після направлення спірних накладних на реєстрацію в ЄРПН зазначено, що документ не прийнято з огляду на виявлені помилки: в графі «Зведена податкова накладна» повинно бути проставлено код ознаки « 1» або « 2» (від 31.12.2018 № 388) та сума ПДВ в документі (10352908,80 грн.) не може перевищувати суму ліміту на рахунку ПДВ (6816767,47 грн.) продавця (від 31.12.2018 № 321).

Основні принципи функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість визначені статтею 2001 ПК України, згідно із якою відповідна система, забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку, зокрема, суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 (далі за текстом - Порядок № 569), платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі на суму податку (У Накл), обчислену за такою формулою: У Накл= У НаклОтр + У Митн + У ПопРах + У Овердрафт - У НаклВид - У Відшкод - У Перевищ, де УНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податку податковими накладними та розрахунками коригування, зареєстрованими в Реєстрі, яка визначається на підставі даних таких податкових накладних, складених за операціями, дата виникнення податкових зобов`язань за якими припадає на податковий період починаючи з 1 липня 2015 р., а також розрахунків коригування, складених починаючи з 1 липня 2015 р. та зареєстрованих в Реєстрі, до податкових накладних, складених до 1 липня 2015 р., що підлягали наданню покупцям - платникам податку; УМитн - загальна сума податку, сплаченого платником податку безпосередньо або через уповноважену особу під час ввезення товарів на митну територію України, що визначається на підставі даних митних декларацій з урахуванням змін, внесених відповідно до аркушів коригування та додаткових декларацій, оформлених згідно із статтею 261 Митного кодексу України, виходячи із сум податку, сплачених починаючи з 1 липня 2015 р. під час ввезення товарів на митну територію України. Під час проведення розрахунку показника УМитн застосовуються документи (митні декларації, аркуші коригування та додаткові декларації), складені починаючи з 1 липня 2015 р.; УПопРах - загальна сума поповнення з поточного рахунка платника його електронного рахунка, в тому числі з електронних рахунків, що були додатково відкриті відповідно до пункту 200-1.2 статті 200-1 Кодексу платникам податку - сільськогосподарським підприємствам, що до 1 січня 2017 р. застосовували спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 Кодексу.

У відповідності до пункту 91 Порядку № 569 якщо у платника податку загальна сума податкових зобов`язань, зазначених ним у поданих податкових деклараціях з урахуванням уточнюючих розрахунків, перевищує суму податку, що міститься в складених таким платником податкових накладних та розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Реєстрі (УПеревищ), а сума податку (УНакл), визначена відповідно до пункту 9 цього Порядку, є недостатньою для реєстрації таким платником податкової накладної або розрахунку коригування до такої податкової накладної за звітні (податкові) періоди виникнення зазначеного перевищення, платник податку має право зареєструвати податкову накладну або розрахунок коригування в Реєстрі на суму податку, що дорівнює значенню показника УПеревищ, зменшеного на суму задекларованих до сплати податкових зобов`язань за періоди починаючи з 1 липня 2015 р. (включаючи податкові зобов`язання, які були сплачені платником податку, та податкові зобов`язання, які не були сплачені платником податку) та збільшеного на значення показника УПопРах незалежно від значення показника УНакл, визначеного відповідно до пункту 9 цього Порядку.

Платник податку має право зареєструвати в порядку, визначеному абзацом першим цього пункту, тільки податкові накладні за звітні (податкові) періоди, в яких виникло перевищення податкових зобов`язань, зазначених платником податку у поданих податкових деклараціях з урахуванням уточнюючих розрахунків до них, над сумою податку, що міститься в складених таким платником податкових накладних та розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Реєстрі (УПеревищ).

Нормами пункту 13 Порядку № 569 передбачено, що ДФС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі.

Платник податку має право отримувати у ДФС інформацію про стан свого електронного рахунка, а також суму податку, на яку він має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 569 якщо після постачання/надання товарів/послуг змінюється сума компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у разі повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або під час повернення постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань і податкового кредиту постачальника та отримувача товарів/послуг підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування, зареєстрованого в Реєстрі.

Розрахунок коригування складається постачальником/надавачем товарів/послуг у порядку, встановленому для податкових накладних.

Реєстрація в ЄРПН податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних здійснюється виключно у межах реєстраційної суми, яка обчислюється за формулою, встановленою пунктом 2001.3 статті 2001 ПК України та пункту 9 Порядку № 569.

В даному випадку, позивач, як платник податку, не надав суду доказів існування обставин, що позбавили його можливості звернутись до Контролюючого органу без порушення встановлених законодавством термінів (15 днів) для своєчасної реєстрації спірних податкових накладних з метою виконання свого обов`язку, визначеного ПК України.

Також, суд критично ставиться до тверджень позивача щодо обґрунтування необізнаності останнього про недостатню суму ліміту на рахунку ПДВ для реєстрації податкової накладної від 31.12.2018 № 321 несвоєчасно направленою йому квитанцією № 1, датованою 16.01.2019, адже позивач не позбавлений права отримувати інформацію про стан свого електронного рахунка, більше того, поповнення електронного рахунку є обов`язком позивача, а не відповідача, адже останній лише забезпечує функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Окрім того, суд відзначає, що невмотивованими є доводи позивача про звільнення його від відповідальності за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних за обставин несправності роботи серверу ДФС, позаяк випадки проведення технологічних регламентних та/або інженерних робіт в інформаційних системах ДФС не виключали можливість відповідного платника податку надати (направити) податкові накладні, зазначені в акті перевірки на реєстрацію.

Як передбачено пунктом 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно із пунктом 8 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за № 137/28267) (далі - Порядок № 1307), при складанні податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пунктах 10-15 цього Порядку, у верхній лівій частині таких накладних у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» робиться помітка «X» та зазначається тип причини: 01 - Складена на суму збільшення компенсації вартості поставлених товарів/послуг (для податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пункті 13 цього Порядку); 02 - Складена на постачання неплатнику податку; 03 - Складена на постачання товарів/послуг у рахунок оплати праці фізичним особам, які перебувають у трудових відносинах із платником податку; 04 - Складена на постачання у межах балансу для невиробничого використання; 05 - Складена у зв`язку з ліквідацією основних засобів за самостійним рішенням платника податку; 06 - Складена у зв`язку з переведенням виробничих основних засобів до складу невиробничих; 07 - Складена на операції з вивезення товарів за межі митної території України; 08 - Складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість; 09 - Складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість; 10 - Складена з метою визначення при анулюванні реєстрації платника податку податкових зобов`язань за товарами/послугами, необоротними активами, суми податку за якими були включені до складу податкового кредиту та не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; 11 - Складена за щоденними підсумками операцій; 12 - Складена на постачання неплатнику, в якій зазначається назва покупця (для податкових накладних, особливості заповнення яких викладені в пункті 10 цього Порядку); 13 - Складена у зв`язку з використанням виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не в господарській діяльності; 14 - Складена отримувачем (покупцем) послуг від нерезидента; 15 - Складена на суму перевищення бази оподаткування, визначеної відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, над фактичною ціною постачання. В інших випадках у верхній лівій частині податкової накладної тип причини не зазначається (нулі, прочерки та інші знаки чи символи не проставляються).

Як визначено пунктом 11 Порядку № 1307, у разі нарахування податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України платник податку складає окремі зведені податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, які призначаються для їх використання/починають використовуватися: 1) в операціях, що не є об`єктом оподаткування; 2) в операціях, звільнених від оподаткування; 3) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; 4) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Такі зведені податкові накладні складаються не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду. У разі складання зведеної податкової накладної в графі «Зведена податкова накладна» робиться помітка «X». У таких зведених податкових накладних у графі «Отримувач (покупець) » платник податку зазначає власне найменування (П.І.Б.), у рядку «Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)» проставляється умовний ІПН « 00», а у верхній лівій частині зазначається відповідний тип причини відповідно до пункту 8 цього Порядку (04 - Складена на постачання у межах балансу для невиробничого використання; 08 - Складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість; 09 - Складена на постачання для операцій, які звільнені від оподаткування податком на додану вартість; 13 - Складена у зв`язку з використанням виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не в господарській діяльності).

Серед переліку податкових накладних, зазначених як в акті перевірки від 19.02.2019 № 1819/26-15-12-06/3359090, так і в додатку до податкового повідомлення-рішення від 04.09.2019 № , прийнятого на підставі зазначеного акта, міститься зведена податкова накладна, складена у зв`язку з використанням виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не в господарській діяльності, тобто тип причини ненадання отримувачу (покупцю) такої накладної « 13» (пункт 8 Порядку № 1307).

Відповідно до пункту 1201.1 статті 1201 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів; 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Водночас, суд наголошує на тому, що 23.05.2020 набули чинності положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466-IX (нижче - Закон № 466-ІХ).

Вказаним законодавчим актом доповнено підрозділ 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України пунктом 73.

Так, відповідно до змісту пункту 73 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» - «г» пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», застосовуються в розмірі 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень.

Штрафи, застосовані через відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» - «г» пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», застосовуються в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Такий підхід законодавця загалом відповідає принципу «доброго врядування» і «належної адміністрації» в світлі практики Європейського суду з прав людини.

Так, в пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункту 51).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само).

За змістом вказаної норми законодавцем, який виявив певні недоліки (непропорційність) у механізмі відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної, що не надається покупцю товарів, Законом № 466-ІХ чітко закріплено, що пункт 73 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України підлягає застосуванню до штрафів нарахованих платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року за перелічених у цій же нормі умов.

Отже, наведеними приписами закону платники податків звільняються від надмірного тягаря відповідальності, встановленого раніше чинними нормами податкового законодавства, за наведених у пункті 73 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України умов.

Виходячи зі змістовного та синтаксичного аналізу побудови наведеної вище норми права, можна зробити висновок, що таким чином законодавець мав на меті убезпечити платників податків від надмірного тягаря відповідальності, встановленого раніше чинними положеннями п. 1201.1 статті 120 ПК України, у випадках та за умов, наведених у пункті 73 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

При цьому, відповідно до вказаних змін, контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним), без вчинення будь-яких додаткових дій з боку контролюючого органу, тобто в силу закону.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зворотна дія нормативно-правового акта у часі (ex post facto) - це дія нового нормативно - правового акта на факти та відносини, що мали місце до набуття ним чинності.

Зазначене правозастосування відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 22.07.2020 у справі № 826/15459/18 та від 29.07.2020 у справі № 440/813/19.

В даному випадку законодавець передбачив ретроспективну дію положень пункту 73, підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України в частині порядку застосування штрафів за порушення платниками податку на додану вартість порядку реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, визначеними таким пунктом, яка проявляється в тому, що відповідні положення поширюють свою дію на всі штрафні санкції нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, у разі, якщо відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження (без обмеження інстанційності судового розгляду) та грошові зобов`язання за ними не сплачено станом на дату набрання чинності цим Законом.

З огляду наведені вище обставини, а також враховуючи те, що правовідносини щодо реєстрації спірних податкових накладних виникли у січні 2019 року, в тому числі, за операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 04.09.2019 № .

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 19 210,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ТОВ «Сокар Енерджі Україна» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 04.09.2019 № в частині збільшення основного зобов`язання на суму 855715,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 213929,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 04.09.2019 № .

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 04.09.2019 № .

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 04.09.2019 № в частині визначення завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 178870,00 грн.

6. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 04.09.2019 № .

7. Cтягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокар Енерджі Україна» (04080, м. Київ, вул. Юрківська, 28, офіс 3, ), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ідентифікаційний код філії (відокремленого підрозділу) - 44082145) понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокар Енерджі Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 210,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`ятнадцять гривень).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 30.04.2021.

Суддя К.С. Пащенко