Справа № 640/1970/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

27 квітня 2021 року м. Київ № 640/1970/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Вєкуа Н.Г., розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення з 01.01.2018 року розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , встановленого при її призначенні, як відсоткове співвідношення до розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням з військової служби, з 71% до 70 % при проведенні Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві перерахунку пенсії на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, починаючи з 01.01.2018 року, обчислювати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 , визначену у відсотках на момент її призначення, виходячи з 71% розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 за останньою штатною посадою перед звільненням з військової служби та виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість (суму різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумами пенсії) за період з 01.01.2018 року до дати здійснення перерахунку.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд вирішив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення з 01.01.2018 року розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , встановленого при її призначенні, як відсоткове співвідношення до розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням з військової служби, з 71% до 70 % при проведенні Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві перерахунку пенсії на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , визначену у відсотках на момент її призначення, виходячи з 71% розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням з військової та виплатити ОСОБА_1 суму різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумами пенсії за період з 01.01.2018 року до дати здійснення перерахунку; в іншій частині позову - відмовити; стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 630, 60 грн. (шістсот тридцять гривень шістдесят копійок).

08.02.2021 Окружним адміністративним судом м. Києва на виконання рішення суду від 15.10.2020 було видано виконавчі листи.

09.04.2021 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.10.2020 у справі №826/1970/20.

Вказана заява мотивована тим, що рішення суду залишається невиконаним у повному обсязі, оскільки обчислену за судовим рішенням пенсійну заборгованість за період з 01.01.2018 по 01.01.2021 включно, в сумі 3 847, 20 грн. відповідач до даного часу позивачеві не виплатив.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2021 позивачеві було видано виконавчі листи з метою примусового виконання рішення суду у справі №640/1970/20. Проте, матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до органів Державної виконавчої служби з відповідними виконавчими листами з метою примусового виконання рішення у справі №640/1970/20.

Враховуючи наведені обставини, заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю розцінюється судом як передчасна, а отже, задоволенню не підлягає.

Водночас, суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторного звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю після завершення процедури примусового виконання рішення, якщо таке залишиться невиконаним повністю або частково.

Керуючись ст.ст. 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №640/1970/20 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Вєкуа Н.Г.