Справа № 420/3233/21
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3233/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

позивача - не з`явився

представника відповідача - Муратової Н.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14187-13 від 10 листопада 2020 року.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 1 квітня 2021 року за клопотанням представника відповідача розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції.

Позивач в судове засідання не з`явився надав клопотання про розгляд справи без його участі в письмовому провадженні. Позов обґрунтований позивачем тим, що він в 1997 році зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та отримав в Коломийській міській раді Івано-Франківської області Свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, на підставі Закону України «Про підприємництво», однак оскільки він не здійснював ніякої підприємницької діяльності, то протягом одного місяця з моменту реєстрації припинив свою діяльність, шляхом подання заяви до виконкому Коломийської міської ради Івано-франківської області та здачі оригіналу Свідоцтва про державну реєстрацію СПД. При цьому, Державна податкова інспекція в місті Коломия була сповіщена про припинення позивачем підприємницької діяльності ще у 1997 році. З 1997р. по теперішній час підприємницьку діяльність позивач не здійснює, не подає звіти та декларації до фіскальних органів, не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець. Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року вважаються недійсними. Позивач зазначає, що він у встановленому законом порядку не здійснював заміну Свідоцтва про державну реєстрацію СПД - фізичної особи на Свідоцтво про державну реєстрацію ФОП, не подавав реєстраційну картку до органів державної реєстрації на підтвердження своєї підприємницької діяльності, тому не є фізичною особою підприємцем, та не є платником ЄСВ в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому відповідачем безпідставно нарахований йому борг по сплаті єдиного соціального внеску за оскаржуваною вимогою.

Відповідач в судове засідання з`явився. Відзив на позовну заяву обґрунтований відповідачем тим, що за даними інформаційної системи контролюючого органу у позивача існує заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2020 рік в розмірі 6295,30 грн., а тому відповідачем правомірно сформована вимога та сума боргу має бути сплачена позивачем по справі. Щодо доводів позивача про те, що він з 1997р. по теперішній час підприємницьку діяльність позивач не здійснює, не подає звіти та декларації до фіскальних органів, не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець, відповідач зазначає, що зняття з обліку фізичної особи як платника єдиного внеску відбувається після проведення перевірок платника податку та проведення остаточного розрахунку.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З 29.10.1997 року позивач знаходився на обліку у Коломийській ДПІ Коломийського управління Головного управління Державної фіскальної служби України в Івано-Франківській області (м. Коломия).

Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області 10 листопада 2020 року сформовано вимогу №Ф-14187-13 про сплату боргу (недоїмки), згідно якої станом на 31.10.2020 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 становить 6295,30 грн.

Зазначена вимога направлена позивачу поштою рекомендованим листом та отримана ним 27.02.2021 року, про що свідчить відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення та квитанція «Укрпошти».

Відповідно до положень ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 1, ст. 3, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці та фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до положень ст. 7, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується, зокрема, для роботодавців на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Фізичні особи підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Згідно з положеннями п. 1, 2, 3 розділу VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року №449 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Тобто, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Разом з цим, відносини щодо адміністрування ЄСВ при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу ФОП Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою ЄСВ на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Так, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, для осіб, які зареєстровані як ФОП, але фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та не отримують доходу законодавством встановлений обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності, але лише за умови, що такі особи не є найманими працівниками.

При цьому, якщо особа, крім реєстрації як ФОП, ще є найманим працівником, така особа є застрахованою, а тому ЄСВ за неї сплачується роботодавцем, а сплата нею мінімального страхового внеску призведе до подвійної сплати ЄСВ, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

З матеріалів справи, зокрема, виписки Пенсійного фонду України за формою ОК-5, вбачається, що з 1999 року по 2020 рік позивач перебуває в трудових відносинах та за нього страхувальником сплачені суми ЄСВ, тобто, позивач є застрахованою особою і єдиний внесок за нього у спірний період регулярно нараховувався та сплачувався роботодавцем, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем окремо, оскільки це призведе до подвійної сплати такого внеску.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19.

Щодо тверджень позивача, що він не має статусу ФОП, а тому в нього відсутній обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску у мінімальному розмірі, визначеному законодавством, суд з такими доводами погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно д положень ст. 58, 128 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 1997 року Коломийською міською радою позивача зареєстровано ФОП та взято на обліку у Коломийській ДПІ, Коломийського управління ГУ ДФС України в Івано-Франківській області відповідно картки реєстраційних даних, що була надана відповідачем.

В адміністративному позові ОСОБА_1 зазначив, що, оскільки, він не здійснював ніякої підприємницької діяльності, то протягом одного місяця з моменту реєстрації припинив свою діяльність, шляхом подання заяви до виконкому Коломийської міської ради Івано-франківської області та здачі оригіналу Свідоцтва про державну реєстрацію СПД. Державна податкова інспекція в місті Коломия була сповіщена про припинення підприємницької діяльності ще у 1997 році. Проте, у картці реєстраційних даних не міститься жодної відмітки про припинення позивачем підприємницької діяльності.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

В матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №24198824 від 04.01.2019 року, виготовлений КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради», з якого вбачається, що у Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 не зареєстрований.

Вищезазначені обставини свідчать про те, що позивач дійсно не здійснює підприємницьку діяльність та дійсно не є фізичною особою-підприємцем.

Посилання відповідача на ту обставину, що зняття з обліку фізичної особи як платника єдиного внеску відбувається після проведення перевірок платника податку та проведення остаточного розрахунку, суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем не доведена обставина наявності у позивача статусу ФОП.

Відсутність офіційного підтвердження у позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів позивачем та за відсутності фактичних доказів протилежного, ці обставини виключають і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Аналогічна правова позиція щодо застосування наведених норм права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі №260/81/19 та в постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року по справі №120/703/19-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак відповідачем не доведено статусу позивача як ФОП, а також правомірність нарахування мінімального страхового внеску позивачу за умови перебування його у трудових відносинах і сплату страхових внесків за позивача роботодавцем.

При прийнятті рішення по цій справі суд також враховує, що обставини відсутності у позивача статусу ФОП та безпідставності нарахування йому ЄСВ за попередні періоди вже були предметом розгляду в інших справах, зокрема, №420/7326/19, №420/5982/19, рішення по яким набрали законної сили та вимоги відповідача за попередні періоди скасовані, а у відповідності до положень ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладених обставин, суд приходить до висновку щодо протиправності оскаржуваної позивачем вимоги та наявності підстав для її скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судового збору, він має бути стягнутий з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14187-13 від 10 листопада 2020 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №Ф-14187-13 від 10 листопада 2020 року.

Стягнути з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30.04.2020 року.

Суддя Л.І. Свида