Справа № 520/5609/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року № 520/5609/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Чайкіної Н.Е.,

за участю:

представника позивача - Турутя З.О.,

представника відповідача - Андрусь П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) Андрусь Павла Андрійовича (м. Харків, м. Захисників України, 7/8), третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д) про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника Турутя З.О. звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Андрусь Павла Андрійовича про відкриття виконавчого провадження № 64753725 від 10.03.2021 року з примусового виконання виконавчого напису № 8000 від 08.08.2017 року приватного нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 143115,93 грн. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Андрусь Павла Андрійовича про арешт коштів боржника від 10.03.2021 у виконавчому провадженні № 64753725 з примусового виконання виконавчого напису № 8000 від 08.08.2017 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 143115,93 грн. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Андрусь Павла Андрійовича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10.03.2021 у виконавчому провадженні № 64753725 з примусового виконання виконавчого напису № 8000 від 08.08.201 7 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 143115,93 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи адміністративного позову та надані сторонами докази, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 10.03.2021 було відкрито виконавче провадження № 64753725 з примусового виконання виконавчого напису №8000, виданого 08.08.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 143115,93 грн.

10.03.2021 державним виконавцем прийнято постанову (ВП № 64753725), якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 . У межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 43610,36 грн.

Не погоджуючись із вказаними постановами державного виконавця, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що строк пред`явлення виконавчого напису №8000 від 08.08.2017 до виконання обраховується відповідно до строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, отже, станом на день відкриття виконавчого провадження строк пред`явлення виконавчого напису до виконання, на думку позивача, минув ще 09.08.2020, а тому у даному випаду мав місце пропуск строку пред`явлення виконавчого напису до виконання. Таким чином, як зазначає позивач, станом на момент винесення оскаржуваних постанов, сплив строк виконавчого напису нотаріуса, державний виконавець відкрив виконавче провадження після спливу трирічного строку на його виконання. Крім того, представником стягувача до Московського відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було подано заяву про примусове виконання рішення та прийняття до виконання виконавчий лист №153/1317/18 про стягнення заборгованості у розмірі 38463,06 грн. Проте, як вказує позивач, жодного відношення до справи №153/1317/18 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 він не має.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із тим, що позивач вважає, що станом на дату винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто 10.03.2021 року, строк пред`явлення виконавчого напису від 08.08.2017 №8000, відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про нотаріат» в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) " від 04.11.2010 року № 2677-VI, минув.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон N 3425-XII; в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Частинами першою, другою статті 1 Закону № 3425-XII передбачено, що Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до статті 90 Закону № 3425-XII стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 91 Закону № 3425-XII виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон N 1404-VIII; в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що підлягає примусовому виконанню рішення на підставі такого виконавчого документа, як виконавчий напис нотаріуса.

Згідно з частинами першою-третьою статті 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Частинами першою, другою статті 12 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Отже, строк пред`явлення виконавчого напису нотаріуса до виконання складає три роки.

Пунктом 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Як убачається з наданих відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження №64753725, 10.03.2021 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт коштів боржника.

Постановою від 23.04.2021 начальником Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Матвієнко Д.М. було проведено перевірку ВП № 64753725, за результатами якої скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №64753725 від 25.03.2021. Зобов`язано старшого державного виконавця Андруся П.А. вчинити дії, передбачені чинним законодавством.

23.04.2021 старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Андруся П.А. знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику ОСОБА_1 .

Повідомленням від 23.04.2021 повернуто виконавчий документ виконавчий напис №8000, виданий 08.08.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 143115,93 грн., без прийняття до виконання у зв`язку із невідповідністю заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження додаткам.

Відповідно до ч. 1ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з ч. 1ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Тобто, право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Пунктом 8 ч. 1ст. 4 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод.

За змістом п. 8 ч. 1ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Таким чином, при встановленні під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, варто акцентувати увагу, що вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач в адміністративному позові просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Андрусь Павла Андрійовича про відкриття виконавчого провадження № 64753725 від 10.03.2021 року з примусового виконання виконавчого напису № 8000 від 08.08.2017 року приватного нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 143115,93 грн. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Андрусь Павла Андрійовича про арешт коштів боржника від 10.03.2021 у виконавчому провадженні № 64753725 з примусового виконання виконавчого напису № 8000 від 08.08.2017 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 143115,93 грн. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Андрусь Павла Андрійовича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 10.03.2021 у виконавчому провадженні № 64753725 з примусового виконання виконавчого напису № 8000 від 08.08.201 7 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГІАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 143115,93 грн.

Разом з тим, с матеріалів справи судом встановлено, що постановою від 23.04.2021 начальником Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Матвієнко Д.М. було проведено перевірку ВП № 64753725, за результатами якої скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №64753725 від 25.03.2021. Зобов`язано старшого державного виконавця Андруся П.А. вчинити дії, передбачені чинним законодавством.

23.04.2021 старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Андруся П.А. знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику ОСОБА_1 .

Повідомленням від 23.04.2021 повернуто виконавчий документ виконавчий напис №8000, виданий 08.08.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 143115,93 грн., без прийняття до виконання у зв`язку із невідповідністю заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження додаткам.

Таким чином, судом встановлено, що оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень, що відповідно до вимог п.8 ч.1ст.238 КАС України є підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством(рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача(рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника(рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», п.п. 36-40).Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах(абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.(Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16 СМ, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Частиною 2 ст.239 КАС України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо розподілу судових витрат, то суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною 1 статті 140 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Частиною 6 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Відповідно до частини 2 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, позивачем в адміністративному позові заявлено клопотання надати п`ятиденний строк з моменту ухвалення рішення по даній справі дня надання документів, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

За правилами ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на положення зазначених норм права, суд вбачає за можливе надати позивачу п`ятиденний строк з дня постановлення ухвали для надання суду відповідних доказів на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4, 5, 19, 20, 238, 241, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) Андрусь Павла Андрійовича (м. Харків, м. Захисників України, 7/8), третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д) про визнання протиправними та скасування постанов закрити.

Надати позивачу строк - п`ять днів після постановлення ухвали для подання доказів понесення витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, про що заявлено позивачем до ухвалення судового рішення.

Роз`яснити позивачу, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно, після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя В.В. Єгупенко