Справа № 591/1179/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 р.Справа № 591/1179/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Северинова А.С., м. Суми, повний текст складено 24.02.21 по справі № 591/1179/21 за позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2021року Управління Державної міграційної служби України в Сумській області звернулось до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом, в якому просить продовжити строк затримання громадянина Литви ОСОБА_1 у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, який розташований за адресою: вул. Лісна, буд. 5, с. Розсудів, Ріпкинський район, Чернігівська область, 15098, строком на шість місяців, починаючи з 02 березня 2021 року до 02 вересня 2021 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24.02.2021 адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області задоволено.

Продовжено строк затримання громадянина Литви ОСОБА_1 у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (місце заходження: АДРЕСА_1 ) строком на шість місяців, починаючи з 02 березня 2021 року по 02 вересня 2021 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції неправильно застосував ч. 4 ст. 30 Закону України № 3773-УІ від 22 вересня 2011 року "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Стверджує, що він фактично є громадянином України, оскільки в березні 1992 року законно переїхав до України з дружиною та неповнолітніми дітьми та працював в колгоспах та на підприємствах України, про що свідчить його трудова книжка, яка знаходиться у працівників Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства. Вказує, що з 1992 року він не залишав меж України та він не є громадянином Литви, як і не є громадянином інших держав. Оскільки на момент прибуття на територію України він не мав при собі паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, тому не зміг своєчасно відповідно до Закону України "Про громадянство" набути громадянство України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 02 вересня 2020 року у справі № 578/1017/20 позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина Литовської Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України задоволено. Затримано ОСОБА_1 уродженця Калінінградської області з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, який незаконно перебуває в Україні, строком на 6 (шість) місяців з метою забезпечення видворення за межі України. Примусово видворено за межі території України ОСОБА_1 , уродженця Калінінградської області (а.с. 9-13).

За рішенням Краснопільського районного сектору Управління ДМС України в Сумській області від 02 вересня 2020 року відповідача поміщено у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що розташований за адресою: вул. Лісна, буд. 5, с. Розсудів, Ріпкинський район, Чернігівська область, 15098 (а.с. 14).

Листом Управління ДМС України в Сумській області повідомлено Посольство Литовської Республіки в Україні про поміщення ОСОБА_1 в ПТПІ з метою забезпечення ідентифікації та примусового видворення (а.с. 16).

04 вересня 2020 року Управлінням ДМС України в Сумській області отримано лист Чернігівського ПТПІ від 04 вересня 2020 року за № 09-02/1441, відповідно до якого відповідач надав до адміністрації пункту заповнену анкету до посольства Литовської Республіки (разом з фото), з метою подальшого оформлення йому документів на повернення до країни походження (а.с. 17, 18-19).

07 вересня 2020 року Управлінням ДМС України в Сумській області направлено до Посольства Литовської Республіки в Україні лист № 5901.10-6284/59.3-20 з проханням підтвердження факту належності громадянина ОСОБА_1 до громадянства Литви та надати документи для повернення його до країни походження (а.с. 20).

30 вересня 2020 року Управлінням ДМС України в Сумській області отримано лист від Посольства Литовської Республіки в Україні, що згідно інформації Реєстру жителів Державного підприємства "Центр реєстрів" Литовської Республіки відповідач не є громадянином Литовської Республіки (а.с. 21).

05 листопада 2020 року Управлінням ДМС України в Сумській області направлено до консульського відділу посольства Російської Федерації в Україні лист з проханням перевірити факт належності громадянина ОСОБА_1 до громадянства Російської Федерації та надати документи для повернення його до країни походження (а.с.28).

30 листопада 2020 року Управлінням ДМС України в Сумській області отримано лист від консульського відділу посольства Російської Федерації в Україні з інформацією щодо відсутності підстав для перевірки факту належності громадянина ОСОБА_1 до громадянства Російської Федерації (а.с. 29).

07 грудня 2020 року до Управління ДМС України в Сумській області надійшов лист від Чернігівського ПТПІ з приводу направлення копій листів, запитів щодо встановлення даного іноземця, які направлялися до консульських установ, посольства країни походження (а.с. 30).

14 грудня 2020 року УДМС України в Сумській області отримано лист Чернігівського ПТПІ №9430/1/5901-20, відповідно до якого відповідач надав до адміністрації пункту заповнену заяву особи, яка підлягає реадмісії, відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації (а.с. 31-32).

26 січня 2021 року Управлінням ДМС України в Сумській області направлено до Чернігівського ПТПІ лист з проханням у сприянні в опитуванні відповідача щодо його місця проживання в Литовській Республіці, місця роботи, в якому році потрапив до України, мета приїзду, та яким чином отримав повторне свідоцтво про народження (а.с. 33).

27 січня 2021 року до Управління ДМС України в Сумській області надійшов від Чернігівського ПТПІ лист з приводу направлення копій листів, запитів щодо встановлення даного іноземця, які направлялися до консульських установ, посольства країни походження (а.с. 34).

28 січня 2021 року Управлінням ДМС України в Сумській області отримано лист Чернігівського ПТПІ від 28 січня 2021 року за № 09-02/143, відповідно до якого відповідач надав до адміністрації пункту акт опитування (а.с. 35, 36).

03 лютого 2021 року УДМС України в Сумській області направлено до ДМС України лист за №5901.10-732/59.3-21 про розгляд питання стосовно можливості передачі відповідача до країни громадянської можливості чи країни походження до міжнародних угод про реадмісію (а.с. 37-38).

11 лютого 2021 року УДМС України в Сумській області отримано лист від ДМС України про направлення до Департаменту міграції при Міністерстві внутрішніх справ Литовської Республіки та до Головного управління у справах міграції Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації ( а.с. 39).

Посилаючись на те, що на даний час документ, який би ідентифікував відповідача, а також надав йому можливість повернутися до країни свого походження відсутній, а також те, що граничний термін (6 місяців) перебування відповідача в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні спливає 02 березня 2021 року, позивач звернувся до суду із позовом про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи відсутня будь-яка інформація з країни громадянської належності відповідача, необхідна для ідентифікації особи, відповідно до законодавства є підстави для продовження строку перебування іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 13 ст. 289 КАС України регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено всі можливі від нього заходи для ідентифікації ОСОБА_1 , зокрема на запит позивача отримано лист від Посольства Литовської Республіки в Україні, що згідно якого констатовано факт того, що ОСОБА_1 не є громадянином Литовської Республіки (а.с. 21).

В свою чергу консульським відділом посольства Російської Федерації в Україні на запит позивача також повідомлено про відсутність підстав для перевірки факту належності громадянина ОСОБА_1 до громадянства Російської Федерації (а.с. 29).

Від так оскільки від країн, які, як вважав позивач є країнами громадянської належності відповідача, одержано відповіді, в яких вони не визнали громадянство ОСОБА_1 по відношенню до своєї країни, посилання позивача на те, що відсутня будь-яка інформація з країни громадянської належності відповідача є таким, що не відповідає обставинам справи.

До того ж, колегія суддів ураховує повідомлені позивачем обставини того, що останній з 1992 з родиною мешкав в Сумській області, а з 2003 року постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , що кореспондується з повідомленою позивачем інформацією про те, що ОСОБА_1 за останні п`ять років не перетинав кордон країни.

Крім того, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 працював в колгоспах та на підприємствах України, що підтверджується трудовою книжкою, яка знаходиться у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Отже, з урахуванням одержаних документів, необхідних для ідентифікації особи, що перебуває в пункті тимчасового перебування, встановлено, що відповідач не є громадянином Литовської Республіки, як і не є громадянином інших країн, та висловив намір легалізувати своє перебування в країні, оскільки на момент прибуття на територію України в 1992 році не мав при собі паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року , а тому не міг відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" набути громадянство України, колегія суддів уважає, що відсутні підстави для продовження строку тримання строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

За таких обставин, оскільки чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції" (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на вказані обставини, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Додатково колегія суддів зазначає, що при вирішенні справ про примусове видворення необхідно враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Суд наголошує, що відповідно до пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Посилання позивача та суду першої інстанції на норми ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI в даному випадку є безпідставними, оскільки спеціальною нормою, яка визначає підстави для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є саме частина одинадцята ст. 289 КАС України, зміст якої розкривається частиною тринадцятою вказаної статті.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції встановив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, що є підставою для скасування та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову відповідно до статті 317 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24.02.2021 по справі № 591/1179/21 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 29.04.2021.