Справа № 140/15757/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/15757/20 пров. № А/857/2947/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року у справі №140/15757/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Каленюк Ж.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі відповідач, ГУ Держгеокадастру у Волинській області), про визнання протиправною та скасування відмови згідно з наказом від 30.07.2020 №120-УБД у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населених пунктів Підгородненської сільської ради Любомльського району Волинської області для ведення особистого селянського господарства; зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка знаходиться на території Підгородненської сільської ради (Любомльська об`єднана територіальна громада, далі Любомльська ОТГ) із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0483 загальною площею 48,5121 га.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.11.2020 року звернувся до ГУ Держгеокадастру у Волинській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0483 загальною площею 48,5121 га. Однак, відповідач наказом від 24.12.2019 №3-3663/15-19-СГ відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з відсутністю відповідного погодження Любомльської ОТГ згідно з пунктом 3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад». Вказаний наказ був оскаржений у судовому порядку та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №140/2623/20 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 24.12.2019 року №3-3663/15-19-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»; зобов`язано повторно розглянути клопотання позивача від 12.11.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Виконуючи рішення суду, відповідач видав наказ від 30.07.2020 №120-УБД, яким відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з тих підстав, що бажана до відведення земельна ділянка є частиною проінвентаризованої за кошти Державного бюджету земельної ділянки площею 48,5121 га (кадастровий номер :05:005:0483), яка включена до переліку та в найближчий термін буде передана відповідно до статті 117 Земельного кодексу України у комунальну власність Любомльській міській раді Любомльського району.

ОСОБА_1 вважає, що відмова відповідача є необґрунтованою, в ній не зазначено жодних законних підстав для відмови, які передбачені Земельним кодексом України. Зауважив, що стаття 118 Земельного кодексу України містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На думку позивача, ефективним способом захисту порушеного права з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог є визнання протиправним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 30.07.2020 №120-УБД та зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою з метою подальшої передачі безоплатно у власність земельної ділянки, на яку вказано у його клопотанні до відповідача (а.с. 41-42).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року у справі №140/15757/20 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 30.07.2020 року №120-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.11.2019 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населених пунктів Підгородненської сільської ради (Любомльська об`єднана територіальна громада) Любомльського району Волинської області, із земель державної власності шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0483 загальною площею 48,5121 га, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив ОСОБА_1 , який просить рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.11.2019 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, розташованої за межами населених пунктів Підгородненської сільської ради (Любомльська об`єднана територіальна громада) Любомльського району Волинської області, із земель державної власності шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0483 загальною площею 48,5121 га, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини рішення у новій редакції: зобов`язати відповідача надати дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, яка знаходиться на території Підгородненської сільської ради (Любомльська об`єднана територіальна громада), Любомльського району, Волинської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0483 загальною площею 48,5121 га.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні неналежно встановив обставини щодо ефективного судового захисту прав позивача. Ключовим питанням у справі є спосіб захисту прав позивача внаслідок протиправної відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, наданої під час повторного розгляду заяви позивача на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №140/2623/20. В оскаржуваному наказі №120-УБД від 30.07.2020 відповідачем не встановлено та не доведено суду невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Зобов`язання відповідача розглянути клопотання позивача повторно не захистить порушені права ефективно. Оскільки надання позивачу відмов у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з формальних підстав є повторним і може бути досить тривалим, на що вказує протиправна поведінка відповідача, в даному випадку належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Відтак, апелянт стверджує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не захистив належним чином порушені права та свободи позивача, що є підставою для зміни рішення суду.

15.03.2021 за вх. №К-6268/21 від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а дії Головного управління Держгеокадастру у Волинській області при прийнятті наказу №120-УБД від 30.07.2020 правомірними. Відповідач просив оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 12.11.2019 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Волинській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка знаходиться на території Підгородненської сільської ради (Любомльська ОТГ), із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0483 загальною площею 48,5121 га. До свого клопотання (зареєстроване відповідачем 26 листопада 2019 року №Ф-4423/0/94/19) позивач долучив, зокрема, графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 8-11).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 24.11.2019 №3-3663/15-19-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з відсутністю пропозиції щодо погодження Любомльської ОТГ щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства відповідно до пункту 3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» (а.с.12 зворот). Вказаний наказ був оскаржений у судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 (яке набрало законної сили 07.08.2020) у справі №140/2623/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії, позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 24 грудня 2019 року №3-3663/15-19-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»; зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12.11.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, розташованої на території Підгородненської сільської ради Любомльського району Волинської області шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0483 загальною площею 48,5121 га (а.с.14-17).

На виконання рішення суду, ГУ Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянуло клопотання позивача та наказом від 30.07.2020 року №120-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів Підгородненської сільської ради (Любомльська ОТГ), із земель сільськогосподарського призначення державної власності з таких підстав: бажана до відведення земельна ділянка є частиною проінвентаризованої за кошти Державного бюджету земельної ділянки площею 48,5121 га (кадастровий номер :05:002:0483), яка включена до переліку та найближчим часом буде передана відповідно до статті 117 Земельного кодексу України в комунальну власність Любомльській міській раді Любомльського району (а.с.13 зворот).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд виходив з того, що відповідач не довів суду, що прийняте ним рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідає нормам чинного законодавства; воно не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки відповідач відмовив у наданні зазначеного дозволу з підстав, які не передбачені законодавством. При вирішенні спору в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою, суд врахував правову позицію щодо ефективного способу захисту порушених прав у спірних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 420/914/19, та прийшов до висновку, що належним способом захисту прав позивача за наявних фактичних обставин необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком та зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України(далі ЗК), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин першої третьої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, що підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У статті 121 ЗК передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства не більше 2 га (пункт «б» частини першої).

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК. Відповідно до частини шостої цієї норми громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК).

Частинами десятою та одинадцятою статті 118 ЗК встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. З огляду на вимоги частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Водночас, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Відтак, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №813/481/17, від 25 лютого 2019 року у справі №347/964/17, від 22 квітня 2019 року у справі №263/16221/17, від 08 листопада 2019 року у справі №420/914/19, від 09 жовтня 2020 року у справі №1840/3664/18, та правомірно враховані при вирішенні цієї справи.

Статтею 118 ЗК України закріплено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проте, спірний наказ від 30.07.2020 року №120-УБД не містить правових підстав для відмови у наданні такого дозволу.

Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту колегія суддів зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Наведених обставин судом першої інстанції не встановлено, оцінка правомірності оскаржуваного наказу стосувалася лише тих мотивів, які у ньому наведено, так як і не досліджувалось питання, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Більше того, як зазначив відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 24.02.2021 №52-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Любомльській територіальній громаді в особі Любомльської міської ради Любомльського району у комунальну власність землі сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 166,3917 га, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0483 загальною площею 48,5121 га.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача за наявних фактичних обставин необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, позаяк застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права вимагає оцінки усіх визначених законом умов, необхідних для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, проте таких обставин судом не встановлено, а оцінка правомірності наказу про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведено у такому наказі, відтак, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення надати дозвіл на розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0483.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону, відтак, такі врахуванню судом не підлягають.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене позивачем рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, за результатами всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому немає підстав для його скасування.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року у справі №140/15757/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року