Справа № 620/4467/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 квітня 2021 року м. Чернігів Справа № 620/4467/21

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Бородавкіна С.В. перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити вихідної допомоги при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні,

У С Т А Н О В И В:

27.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської обласної прокуратури та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому вихідної допомоги при звільненні;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку, що становить 22 056,51 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 12.05.2020 по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи, в тому числі, позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З матеріалів справи слідує, що позивач займав посаду прокурора відділу та оскаржує бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому вихідної допомоги при звільненні, яке відбулось у травні 2020 року. Суд звертає увагу, що відповідно до наказу прокурора області від 12.05.2020 №116к, після звільнення із займаної посади з позивачем було проведено остаточний розрахунок та виплачено усі належні виплати. Тобто у травні 2020 року позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав та інтересів, проте позовна заява подана до суду 27.04.2021 (відповідно до відмітки канцелярії суду), що свідчить про пропуск встановленого законом строку для звернення до адміністративного суду.

У відповідності до вимог частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання позовної заяви особою після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що після звільнення 12.05.2020 він повторно звернуся до відповідача з проханням надати відомості про його заробітну плату, які окрім іншого, були необхідними для заповнення декларації. На заяву позивачу прокуратурою області видано йому довідку, яка не відповідала загально визначеним вимогам до оформлення документів не містила підписів, реєстраційного номеру, штампів, найменування юридичної особи та її довідкових даних, тощо, а лише кульковою ручкою обведено суму, яку слід було вказати в декларації. На думку позивача, вказані дії в сукупності створили для нього негативні наслідки у вигляді невизначеного стану та нерозуміння того, чи проведено із ним остаточний розрахунок при звільненні, в тому числі, стосовно виплати вихідної допомоги. У зв`язку з наведеним, 22.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із письмовим запитом щодо нарахування та виплати спірних коштів, на який 26.03.2021 отримав відповідь, що вихідна допомога йому не виплачувалась.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що 26.03.2021 є днем, коли йому стало відомо про порушення прав та інтересів.

Однак, суд вважає неповажними вищенаведені підстави пропуску позивачем встановлених процесуальних строків, враховуючи таке.

По-перше, ОСОБА_1 не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували звернення його у травні 2020 року до відповідача із заявою про отримання відомостей щодо нарахованої та виплаченої вихідної допомоги, у тому числі, вихідної допомоги.

По-друге, з аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання вчиняти дії з метою їх відновлення не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд звертає увагу, що у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що зазначені позивачем обставини не можуть вважатися об`єктивно непереборними та такими, що виключали можливість для вчасного звернення до суду з цим позовом.

Також частиною третьою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Суд зазначає, що стягнення з роботодавця вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не є заробітною платою, оскільки вихідна допомога є соціальною гарантією, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця. Відповідно, на вказані вимоги позивача не поширюються положення пункту 1 частини частини статті 5 Закону України «Про судовий збір», за яким від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16.

Однак, як вбачається із матеріалів позовної заяви належного документа, який свідчив би про сплату судового збору в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір», позивачем не надано. Підстав, передбачених статтею 133 Кодексу адміністративного судочинства України для звільнення від оплати або відстрочення судових витрат, не має.

Частиною другою статті 4 Закону №3674-VІ встановлено, що за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908,00 грн.) і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином за позовні вимоги позивачу необхідно сплатити судовий збір у сумі 908,00 грн.

Згідно частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Наведені обставини свідчать про невідповідність позовної заяви вимогам статей 122, 161 цього Кодексу, а тому вона має бути залишена без руху з наданням позивачу строку на усунення вказаних вище недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 123, 160, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити вихідної допомоги при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без руху.

Надати позивачу 10-денний термін з дня вручення копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків шляхом надання до суду:

1) оригіналу документу про сплату судового збору в сумі 908,00 грн. або належним чином завірених копій документів, що надають пільги щодо його сплати:

2) заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у вказаний судом строк позовна заява буде йому повернута.

Копію ухвали суду надіслати позивачу для виконання

Відповідно до ч. 2 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та згідно із ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Бородавкіна