Справа № 766/9355/16-ц
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 р.м. ХерсонСправа № 766/9355/16-ц
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановив:

Харківський національний університет внутрішніх справа у 2016 році звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути борг в сумі 31369,04 грн.

08.06.2017 року Херсонським міським судом Херсонської області винесено заочне рішення, яке скасовано постановою Херсонського апеляційного суду від 21.01.2021 року та закрито провадження у справі.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 10.02.2021 року справу передано до Херсонського окружного адміністративного суду, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.

Протоколом автоматичного розподілу адміністративну справу № 766/9355/16-ц передано на розгляд судді ОСОБА_3 .

Ухвалою від 04.03.2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16.04.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позовних вимог заперечує. Крім того просить витребувати у позивача докази по справі, а саме: докази на підтвердження ознайомлення відповідача з наказом під час переведення з курсу на курс в якому були зазначені суми утримання; докази погодження із ОСОБА_2 загальної суми та відмови відшкодувати вказану суму у добровільному порядку; докази погодження суми та розрахунків суми утримання з урахуванням того, що ОСОБА_2 з другого курсу не проживала на казармі та не харчувалась у навчальному закладі, а саме рапорти на ім`я ректора ОСОБА_4 про дозвіл на проживання поза межами навчального закладу.

Ухвалою від 04.03.2021 року судом витребувано докази по справі.

28.04.2021 року на виконання ухвали суду позивачем надано витребувані документи та додаткові пояснення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне: згідно наказу Херсонського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ від 14.08.2009 року № 93 о/с відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ, її зараховано курсантом та присвоєно спеціальне звання "рядовий міліції".

01.09.2009 року між відповідачем, Херсонським юридичним інститутом ХНУВС та УМВС України в Херсонській області укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом ХНУВС від 25.08.2011 № 431 о/с року ОСОБА_2 переведено з Херсонського юридичного інституту у зв`язку із його ліквідацією до складу курсантів ХНУВС.

29.08.2011 року між відповідачем, Університетом та УМВС України в Херсонській області укладено договір, у п. 7.4 якого припинено дію договору від 01.09.2009 року та передбачено, що всі права і обовязки виконавця за договором переходять до Університету.

Наказом від 15.06.2013 року відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Херсонській області для подальшого проходження служби. В даному наказі зазначено, що сума витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_2 складає 31369,04 грн.

Наказом ГУНП в Херсонській області від 16.03.2016 року ОСОБА_2 звільнено згідно з ЗУ "Про національну поліцію" за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.08.2018 року ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_5 .

У зв`язку із тим, що сума боргу відповідачем не сплачена, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, що склались між сторонами суд виходить із наступних приписів законодавства: відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Публічно-правовим вважається спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно ч.2 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року (із змінами та доповненнями) (далі Закон № 580-VIII) підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Відповідно до положень ч.4 ст.74 Закону № 580-VIII, особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністрерства внутрішніх справ України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007 року, визначав механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Так, умовами розділу "Обов`язки Сторін" договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 29.08.2011 року, зокрема пунктами 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 передбачено, що університет забезпечує відповідача теоретичною та практичною підготовкою, створює умови для навчання, забезпечує харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

У п. 2.3.6 даного договору зазначено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору (п.п. 3.1, 3.2 - дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв`язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання), особа повинна відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 р. № 261 визначає аналогічний механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, отже у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог ст.19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12.12.2018 року у справі №804/285/16, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14.03.2018 року у справі №461/5577/15-ц від 31.10.2018 року у справі №820/5761/15.

Так, з огляду на вищевикладене, суд зазначає, що Наказом ХНУВС від 15.06.2013 № 133 о/с відповідача відраховано із складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Херсонській області, з 15.06.2013 року.

Однак, наказом ГУНП в Херсонській області від 16.03.2016 № 33 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч.1 п.7 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

З наведених норм та викладених обставин справи вбачається, що оскільки ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції на підставі п.7 ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), що підпадає під пункти 3.1 3.2 Договору від 29.08.2011 року, виходячи з формулювання причин звільнення, ОСОБА_2 повинна відшкодувати витрати на її утримання за період навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ з 14.08.2009 року по 15.06.2013 року.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» №2925-III від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями), навчальні заклади включено до загальної структури МВС, отже Харківський національний університет внутрішніх справ є структурним підрозділом МВС, а тому, як розпорядник бюджетних коштів згідно норм бюджетного законодавства, для виконання своїх обов`язків за Договором від 29.08.2011 року здійснював фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача, що підтверджується довідкою витрат № 4/310д від 04.06.2013 року, а саме:

- грошове забезпечення 11141,08 грн.;

- продовольче забезпечення 8276,28 грн.;

- речове забезпечення 2222,30 грн.;

- вартість ЖК послуг і спожитих носіїв 9729,38 грн.

Враховуючи те, що Харківський національний університет внутрішніх справ, як структурний підрозділ МВС, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертається до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялись з державного бюджету і були витрачені на їх утримання, суд дійшов висновку, що відповідач повинна відшкодувати зазначені витрати на її утримання за період навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ з 14.08.2009 року по 15.06.2013 року у розмірі 31369,04 грн., відповідно до довідки № 4/310д від 04.06.2013 року.

Посилання відповідача, що позивачем не надано доказів на підтвердження ознайомлення відповідача із наказами про переведення ОСОБА_2 з курсу на курс із зазначенням розміру витрат на її утримання та те, що відповідачу не пропонувалось добровільно сплатити витрати на її утримання, судом до уваги не приймаються, так як спростовуються матеріалами справи, а саме наказами від 31.08.2010 року № 324, від 05.09.2011 № 472, від 31.08.2012 № 424 в яких зазначені суми витрат на утримання кожного із курсантів, та які були оголошені за належністю, а також власноручною заявою відповідача із якої вбачається, що про виплату грошових коштів на її утримання у ВНЗ МВС їй відомо.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачем оскаржувались розрахунки витрат на її утримання, натомість в матеріалах справи міститься довідка розрахунок № 4/310д від 04.06.2013 року витрат пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_2 на суму 31369,304 грн., з якою відповідач ознайомлена 07.06.2013 року під підпис із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові.

Згідно ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки, під час розгляду даної справи, свідки судом не залучались та судові експертизи не призначались, судові витрати понесені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ (61080, м.Харків, пр-т Льва Ландау, 27, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) про стягнення боргу - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (61080, м.Харків, пр-т Льва Ландау, 27, ) витрати, пов`язані з її утриманням під час навчання в сумі 31369,04 (тридцять одна тисяча триста шістдесят дев`ять грн. 04 коп.) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.К. Василяка

кат. 114000000