Справа № 640/20655/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м. Київ № 640/20655/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шевченко Н. М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Готель Козацький» Міністерства оборони України до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду в місті Києві надійшов позов Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України (позивач, ДП «Готель «Козацький» МОУ) до Головного управління ДПС у м. Києві (відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 08.08.2019.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає про помилковість висновків контролюючого органу, оскільки при визначенні суми заниження грошового зобов`язання з ПДВ не враховано обставини, що мають істотне значення. Визначення відповідачем безпідставно сформованого податкового кредиту ґрунтуються на визнанні господарських операцій нереальними, що також не відповідає дійсності, з огляду на первинні документи реальне настання наслідків.

У відзиві відповідач посилається на мотивувальну частину акту перевірки, звертає увагу на нереальність господарських операцій із контрагентами.

Вивчивши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ДП «Готель «Козацький», результати якого оформлені актом перевірки від 03.07.2019 (Акт перевірки).

Серед викладених в Акті перевірки порушень, що стосується предмета позову, позивачем порушено вимоги п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 715 644,00 грн.

За результатом самостійного донарахування грошового зобов`язання позивачу направлено ППР № від 08.08.2019, яким збільшено зобов`язання з ПДВ на 715 644,00 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 178 911,00 грн.

Не погоджуючись із оскаржуваним ППР, позивач звернувся до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1-2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п. 187.1 ст. 187 ПК України).

Згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

За змістом п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Підставами для висновків акту перевірки стала оцінка взаємовідносин позивача з ТОВ «Ешкере» (ТОВ «Солюшн Хаус»), ПП «Овакс-Лтд» та Громадською організацією Товариство сприяння Збройним Силам України та військово-морського флоту «Цивільний корпус «Азов».

Щодо ГО «Цивільний корпус «Азов», контролюючий орган зазначає про передання останньому приміщень готелю за адресою пров. Шевченка, 5, м. Київ, на безоплатній основі.

01.10.2014 між позивачем та ГО «Цивільний корпус «Азов» укладено договір № 01-10/2014 про відшкодування витрат на електропостачання, водовідведення, сплату земельного податку та витратні матеріали.

Зважаючи на фактичне користування згаданими приміщеннями, контролюючим органом встановлено взаємовідносини, які мають ознаки оренди державного майна, при відсутності договору оренди, натомість, сторони мали керуватись постановою КМУ № 786 від 04.10.1995 «Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу» (Методика № 786).

Відповідно до п. 1 Методики № 786 методику розроблено з метою створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства, організації, їх структурних підрозділів (філії, цеху, дільниці)* та окремого індивідуально визначеного майна державного підприємства, організації, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил, інших військових формувань, органами, підрозділами, закладами та установами Держспецзв`язку, рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки), а також майна, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації).

Пунктом 12 Методики № 786 визначено формулу розрахунку розміру орендної плати за базовий місяць.

Пунктом 27 визначено, що за розміщення творчих спілок, громадських об`єднань, релігійних та благодійних організацій на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності і становить для частини площі, що перевищує 50 кв. метрів 7 %.

Акт перевірки також містить розрахунок орендної ставки за формулою відповідно до п. 12 Методики № 786 у період користування приміщеннями з квітня 2016 року по березень 2019 року.

З даного приводу варто зазначити про обставини, які не враховані відповідачем при проведенні перевірки.

Зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 у справі № 910/4153/19 убачається, що безоплатне користування згаданими приміщеннями розпочалось з 2014 року за результатами розгляду звернення голови Київської міської державної адміністрації № 327 від 18.03.2014 до Міністра оборони України.

Тим же рішенням встановлено, що договір між позивачем та ГО «Цивільний корпус «Азов» № 01-10/2014 від 01.10.2014 не містить ознак договору оренди, оскільки не визначає істотних умов договору оренди, зокрема, строк користування та плату.

За змістом згаданого п. 187.1 ст. 187 ПК України податкове зобов`язання з ПДВ виникає з дати отримання коштів або дати оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

На відміну від податку на прибуток підприємств, об`єктом оподаткування якого є прибуток, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України), зобов`язання з ПДВ не може визнаватись за попередньою оцінкою, як дохід у розумінні ПСБО 15 «Дохід».

Зважаючи на те, що жодних документів про постачання послуг позивачем у даних правовідносинах відповідачем не досліджувалось, інформації про фактичний дохід, окрім спрямованого на відшкодування витрат, акт перевірки не містить, відповідачем помилково сформовано висновок про заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 122 411,00 грн.

Надаючи оцінку взаємовідносинам позивача з ТОВ «Ешкере» (ТОВ «Солюшн Хаус») та ПП «Овакс-Лтд, суд виходить з наступного.

В акті перевірки досліджено первинні документи, складені за господарськими операціями з послуг розробки дизайну, ремонту, прання та хімчистки, перетягування меблів, фінансового аналізу, розповсюдження матеріалів, юридичних консультацій тощо, за 2016 рік та зроблено висновок про їх нереальність.

В обґрунтування наведено контролюючим органом зазначено про відсутність фінансового звіту ТОВ «Ешкере» за 2017 рік, позивачем не надано письмових замовлень на виконання п. 2.1 договорів, відсутня інформація про конкретний зміст послуг та зроблено висновок про неможливість встановити їх обсяг із первинних документів.

Крім того, відповідач посилається на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 15.02.2018 у справі № 757/8424/18-к, в якій цитовано результати досудового розслідування, зокрема, стосовно ТОВ «Солюшн Хаус», яке має ознаки фіктивності.

Із ПП «Овакс-ЛТД» з позивачем укладено договори, на підставі яких виконувались ремонтні роботи в приміщеннях готелю за адресою вул. Михайлівський, 1/3.

Контролюючим органом також зроблено висновок про нереальність операцій, оскільки згадана юридична особа не мала працевлаштованих у 2016- 2018 роках, а зазначені в договорах з позивачем послуги ПП «Овакс-ЛТД» замовляло у ТОВ «Хілка Груп» та ТОВ «Аміго Компані Груп», які також не мали основних засобів для виконання робіт.

Наведене вище стало підставою для визнання податкового кредиту в розмірі 593 233,00 грн сформованим позивачем безпідставно.

Стосовно неподання звітності контрагентами позивача, а також діяльності підрядників ПП «Овакс-ЛТД», варто зазначити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкової звітності та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Наведений висновок неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постанові від 04.06.2020 у справі № 340/422/19.

Оскільки умисел діяльності позивача не досліджувався контролюючим органом під час перевірки, не встановлений жодним судовим рішенням, а матеріали справи не свідчать про наявність умислу в ухиленні від оподаткування, згадані доводи відповідача є лише відомостями про обставини, які без причинно-наслідкового зв`язку не мають значення для вирішення даного спору.

Окрім того, посилання на матеріали досудового розслідування, інформація якого викладен в ухвалі від 15.02.2018 у справі № 757/8424/18-к також критично сприймається судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 78 КАС України).

Логічно-зворотним є твердження про те, що не встановлення іншим судом обставин, зокрема, щодо вини особи у вчиненні злочину, не слугує підставою звільнення від доказування.

Іншими словами, лише висновки про наявність або відсутність складу злочину в діях певної особи, які викладаються у вироку суду, мають преюдиціальний характер для адміністративного суду та не вимагають доказування.

За відсутності вироку в кримінальній справі № 757/8424/18-к, неможливе встановлення складу злочину або кримінального правопорушення, натомість, застосовуючи матеріали досудового розслідування, податковий орган, презюмуючи істинність викладених в них відомостей, підмінив поняття «інформація» та «факт».

З метою встановлення обставин, що мають значення для надання оцінки господарським операціям з ТОВ «Ешкере», ухвалою суду від 07.12.2020 Сумському окружному адміністративному суду доручено провести допит свідка - директора товариства, та витребувати первинні документи на підтвердження правочинів із позивачем.

У зв`язку з об`єктивною неможливістю виконати згадане доручення, воно повернуто без виконання ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 02.02.2021.

На виконання вимог ухвали суду від 07.12.2020 позивачем надано суду первинні документи, по господарським операціям з ТОВ «Солюшн Хаус» (ТОВ «Ешкере») та ПП «Овакс ЛТД», серед яких договори, видаткові накладні, акти виконаних робіт, ескізи та результати дизайнерських послуг, кошториси витратних матеріалів на ремонт приміщень тощо.

За змістом ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік» Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За висновком суду, надані позивачем документи дозволяють ідентифікувати сторін правовідносин, зміст господарських операцій, їх обсяг, вартість. За деякими з операцій наявні задокументовані результати.

Крім того, щодо взаємовідносин з ТОВ «Ешкере», п. 2.1 договорів передбачає можливість замовлення товарів та послуг за письмовою або усною заявою. Наведене свідчить про безпідставність посилань в акті перевірки на відсутність письмових заяв, в якості доведення нереальності операцій.

Резюмуючи викладене, висновки про нереальність операцій зі згаданими контрагентами сформовані, шляхом допущення логічних помилок в ланцюзі доведення та є лише припущеннями, не доведеними належними та достатніми доказами.

За таких обставин, оскільки підставою для формування податкового кредиту є первинні документи, за умови недоведення відповідачем нереальності господарських операцій, висновок про завищення податкового кредиту з ПДВ йде у розріз принципу обґрунтованості.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України (в редакції, чинній на дату надсилання оскаржуваного ППР) у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Зважаючи на те, що збільшене оскаржуваним ППР податкове зобов`язання з ПДВ, яке складається із суми заниження позивачем ПДВ за правовідносинами з ГО «Цивільний корпус «Азов» у розмірі 122 411,00 грн та суми завищення податкового кредиту, сформованого за господарськими операціями з ТОВ «Ешкере» та ПП «Овакс-ЛТД» у розмірі 593 233,53 грн, слід визнати протиправним, нарахований на суму такого збільшення штраф позбавлений правових підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 90 КАС України Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Оскільки відповідачем в акті перевірки порушено принципи з`ясування всіх обставин, що мають значення, допущено формування висновків на підставі припущень, а не встановлених фактів, оскаржуване ППР є протиправним та підлягає скасуванню, з огляду на що, позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 241- 247, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08.08.2019.

3. Стягнути витрати зі сплати судового збору на користь Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві в розмірі 13 418,32 грн (тринадцять тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 32 копійки.

Позивач: Державне підприємство «Готель «Козацький» Міністерства оборони України (вул. Михайлівська, 1/3, м. Київ, 01001, ).

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко