Справа № 200/1893/21-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 р. Справа№200/1893/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 03.03.2020 року №35 в частині не зарахування до загального стажу роботи періоду навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986 по 17.06.1992 року, та не врахування періодів роботи за Списком №1 з 19.12.1991 по 03.02.1992, 31.08.1992 по 01.06.2014 року до стажу підземної роботи для визначення розміру пенсії 80% середньої заробітної плати шахтарям відповідно до ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці; зобов`язання повторно розглянути заяву №4002 від 16.07.2019 з урахуванням висновків суду, здійснивши перерахунок пенсії з часу подачі заяви про її призначення з 13.07.2019 та обчислити пільговий стаж роботи з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року проходчиком на Шахті ім. Є.Т. Абакумова виробничого об`єднання Донецьквугілля; з 31.08.1992 по 01.06.2014 року гірником очисного забою, гірничим майстром, гірничомонтажником, начальником зміни на Державному відкритому акціонерному товаристві Шахта ім. Є.Т. Абакумова - дочірньому підприємстві Державної холдингової компанії Донвугілля з повним робочим днем в шахті за Списком №1 згідно з Законом України Про підвищення престижності шахтарської праці, а також зарахувавши до загального стажу роботи період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986 по 24.06.1988 та з 06.09.1989 по 17.06.1992 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/1893/21-а в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року, розпорядженням Маріупольського ПФУ від 24.01.2020 року йому призначено пенсію за віком. Однак, рішенням № 35 від 03.03.2020 Маріупольського ПФУ не зараховано до загального стажу роботи період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986 по 17.06.1992 та не враховано періоди роботи за Списком №1 з 19.12.1991 по 03.02.1992, 31.08.1992 по 01.06.2014 до стажу підземної роботи для визначення розміру пенсії 80% середньої заробітної плати шахтарям відповідно до ст.8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують його права на пенсійне забезпечення.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду, відповідачем надано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обгрунтування заперечень зазначив про те, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду №200/10727/19-а в 17.10.2019р. позивачу зараховано до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 19.12.1991р. по 03.02.1992р. , з 31.08.1992р. по 02.07.2017р. згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1У від 09.07.2003 року. Немає підстав врахувати ці періоди до стажу підземної роботи згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1У від 09.07.2003 року для визначення розміру пенсії 80% середньої заробітної плати щахтарям відповідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Також, зазначив, що провести перевірку первинних документів, на підставі яких були видані пільгові довідки №124 від 24.05.2019р., №123 від 20.07.2017р. не має можливості. Згідно диплому НОМЕР_1 період навчання позивача у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986р. по 17.06.1992р. перетинається з періодом проходження військової строкової служби з 24.06.1988р. по 06.09.1989р.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) є громадянином України (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 22 грудня 1999 року), внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.05.2019 року №1412-, відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () - орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатне здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано неправомірними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за списком № 1 періоду роботи з 19.12.1991 року по 01.06.2014 року на «Шахта імені Є.Т. Абакумова» та відмови в призначені пільгової пенсії за списком № 1, яке викладено в рішенні від 14.08.2019 року № 27. Скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 27 від 14.08.2019 року про відмову в призначенні. Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2019 року № 4002 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: 1) з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року прохідником виробничого об`єднання «Донецьквугілля» «Шахта ім. Є.Т. Абакумова»; 2) з 31.08.1992 року по 31.10.1993 року гірником очисного забою; 3) з 01.11.1993 року по 10.09.1995 року гірничим майстром; 4) з 11.09.1995 року по 03.07.1996 року гірником очисного забою; 5) з 04.07.1996 року по 03.02.1997 року гірничомонтажником; 6) з 04.02.1997 року по 17.01.2001 року гірничим майстром на державному відкритому акціонерному товаристві «Шахта ім. Є.Т. Абакумова» - дочірнє підприємство «Державна холдингова компанія Донвугілля»; 7) з 18.01.2001 року по 27.01.2002 року гірником очисного забою; 8) з 28.01.2002 року по 25.02.2003 року гірничим майстром; 9) з 26.02.2003 року по 02.07.2017 року начальником зміни. З даних КП «ДСС» вбачається, що вказане рішення набрало законної сили 16.12.2019.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі №200/10727/19-а, відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 16.07.2019 року № 4002 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатом розгляду якої, позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

03.03.2020 року відповідачем прийнято рішення №35, в якому зазначив, що не має підстав врахувати періоди роботи з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року, 31.08.1992 року по 02.07.2017 року до стажу підземної роботи згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для визначення розміру пенсії: 80% середньої заробітної плати шахтарям відповідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з огляду на те, що провести перевірку первинних документів, на підставі яких були видані пільгові довідки №124 від 24.05.2019 року, №123 від 20.07.2017 року не має можливостей. За даними Державного реєстру юридичних осіб, підприємство ДП «Шахта Челюскінців» та «Шахта ім. ОСОБА_2 » розташовані в м.Донецьку на території, тимчасово непідконтрольній Україні.

Щодо періоду навчання, відповідачем у рішенні зазначено, що згідно диплому НОМЕР_1 період навчання ОСОБА_1 у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986р. по 17.06.1992р. перетинається з періодом проходження військової строкової служби з 24.06.1988р. по 06.09.1989р., тому до загального стажу зараховано період проходження військової строкової служби з 24.06.1988р. по 06.09.1989р.

Не погодившись з рішенням відповідача від 03.03.2020 року №35, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З 16.09.2008 р. набрав чинності Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 р. №345-VI (далі за текстом Закон №345), який спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

З огляду на ст.1 Закону №345 дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі шахтарі), та членів їх сімей.

Зважаючи на правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 20.11.2018 р. у справі №345/4616/16-а (провадження №К/9901/18104/18), статтю 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» необхідно розглядати у нерозривному зв`язку зі списком №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячи цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Статтею 8 Закону №345 встановлено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Абзацом 3 частини 1 статті 28 Закону №1058, яка визначає мінімальний розмір пенсії за віком, передбачено, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, статтею 8 Закону №345 передбачені пільги для шахтарів щодо підвищеного мінімального розміру пенсії за віком. Ці пільги поширюються на працівників, зазначених у Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 26.05.2020 р. у справі №205/8712/16-а (провадження №К/9901/38669/18).

Суд враховує, що статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачено не окремий вид пенсії, а додаткову соціальну гарантію.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 р у справі №345/763/17 (провадження №К/9901/20475/18) та від 26.05.2020 р. у справі №205/8712/16-а (провадження №К/9901/38669/18).

Таким чином, умовою виплати пенсії у розмірах встановлених ст.8 Закону №345 та абз.3 ч.1 ст.28 Закону №1058, є призначення пенсії за віком. У тому числі на пільгових умовах.

Суд зазначає, що відповідач не заперечує, що роботи які виконував позивач віднесені до пільгової роботи за Списком №1. Згідно рішення відповідача від 03.03.2020 №35 підставою для відмови для врахування періодів роботи з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року, 31.08.1992 року по 02.07.2017 року до стажу підземної роботи згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для визначення розміру пенсії: 80% середньої заробітної плати шахтарям відповідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» слугувало те, що провести перевірку первинних документів, на підставі яких були видані пільгові довідки №124 від 24.05.2019 року, №123 від 20.07.2017 року не має можливостей, оскільки за даними Державного реєстру юридичних осіб, підприємство ДП «Шахта Челюскінців» та «Шахта ім. ОСОБА_2 » розташовані в м.Донецьку на території, тимчасово непідконтрольній Україні.

Таким чином, суд розглядає правомірність рішення пенсійного органу щодо відмови у врахуванні певних періодів до стажу підземної роботи згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для визначення розміру пенсії: 80% середньої заробітної плати шахтарям відповідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з підстави неможливості проведення перевірки первинних документів, оскільки підприємства розташовані на території, непідконтрольній Україні.

Суд не погоджується з даною позицією Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з огляду на наступне.

Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Відповідно до Додатку 1 Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р місто Донецьк відноситься до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Положеннями частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить у залежність особу щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу. За таких обставин посилання відповідача на неможливість перевірки достовірності наданих відомостей щодо підприємства, на якому працював позивач, суд не приймає до уваги.

Суд зазначає, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населений пункт, на території якого підприємство здійснювало господарську діяльність, перебувало під контролем української влади, і його було утворено відповідно до законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 містяться записи про відповідний стаж роботи позивача на «Шахта ім.Є.Т. Абакумова» з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року та з 31.08.1992 року по 02.07.2017 року.

Між іншим, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірні періоди на вищезазначених підприємствах. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказаний період свідчать про зайнятість останнього за відповідною посададою. Записи про спірний період роботи засвідчені відповідними печатками шахт і дефектів їх вчинення не мають.

Також, як зазначає відповідач у відзиві, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 200/10727/19-а, відповідачем зараховано до пільгового стажу за списком №1 періоди роботи з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року, 31.08.1992 року по 02.07.2017 року.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд зазначає, що щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 18.04.2019 року по справі № 344/16404/16-а.

Окрім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Таким чином, суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що, відповідно, позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Отже, неврахування зазначених довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Та обставина, що довідки від 24.05.2019 року № 124 та від 20.07.2017 року №123 видані підприємством, яке розташовано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, не є підставою для позбавлення позивача права на отримання пенсії за наявності у нього необхідного стажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах 30 жовтня 2018 року у справі № 234/3038/17 (провадження № К/9901/30786/18) та від 27 лютого 2019 року у справі № 266/4889/16-а (провадження № К/9901/18644/18)

В контексті викладеного, суд вважає, що відповідачем неправомірно не зараховано позивачу до стажу підземної роботи згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для визначення розміру пенсії: 80% середньої заробітної плати шахтарям відповідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» періоди роботи позивача на «Шахта ім.Є.Т. Абакумова» з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року, 31.08.1992 року по 01.06.2014 року.

Щодо не зарахування до страхового стажу період навчання позивача у Донецькому політехнічному інституті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_4 у період з 01.09.1986 року по 17.06.1992 року позивач навчався у Донецькому політехнічному інституті, що підтверджується копією диплома НОМЕР_1 , виданому ОСОБА_1 , про те, що він закінчив Донецький політехнічний інститут за спеціальністю технологія і комплексна механізація підземної розробки родовищ корисних копалин та рішенням Державної екзаменаційної комісії від 17 червня 1992 року присвоєно кваліфікацію гірничого-інженера.

Згідно військового квитка НОМЕР_5 , ОСОБА_1 з 24 червня 1988 року по 06 вересня 1989 року проходив військову службу в лавах Збройних Сил.

Крім того, позивачем надано до суду архівну довідку, мовою оригінала: "Донецкого Национального технического университета" від 04 липня 2019 року №237/19-15 з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1986 року зарахований студентом 1 курсу денного навчання Донецького політехнічного інституту (наказ №1825-03 від 21.08.1986 року). З 24 червня 1988 року була надана академічна відпустка на період проходження військової служби (наказ №1357-03 від 27.06.1988 року). З 20 вересня 1989 року вважався повернутим із академічної відпустки (наказ №2294-03 від 26.09.1989 року). 31 липня 1992 року був відрахований зі складу студентів у зв`язку з закінченням інституту (наказ №1350-03 від 18.06.1992 року).

В рішенні від 03.03.2020 року №35, відповідач зазначив про неможливість зарахування періоду навчання позивача в Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986 року по 17.06.1992 року до загального сажу роботи, оскільки період навчання співпадає з періодом проходження строкової військової служби з 24.06.1988 року по 06.09.1989 року.

Згідно із частинами першою, другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно п. «д» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховують стаж навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації, в аспірантурі, докторантурі клінічній ординатурі. Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Враховуючи, що у період з 24 червня 1988 року по 06 вересня 1989 року позивач проходив військову службу в лавах Збройних Сил, відповідачем неправомірно не розглянуто питання щодо зарахування до загального стажу позивача період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986 року по 23.06.1988 року та з 07.09.1989 року по 17.06.1992 року.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу з 13.07.2019 призначено пенсію, не зарахувавши до стажу підземної роботи згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для визначення розміру пенсії: 80% середньої заробітної плати шахтарям відповідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» періоди роботи позивача на «Шахта ім.Є.Т. Абакумова» з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року, 31.08.1992 року по 01.06.2014 року та до страхового стажу період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986 року по 23.06.1988 року та з 07.09.1989 року по 17.06.1992 року, щодо яких суд дійшов висновку про неправомірність такого не зарахування..

Слід зазначити, що стаття 98 Закону № 1788-ХІІ передбачає, що перерахунок пенсії проводиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Частиною другою цієї норми встановлено, що якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв`язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами Закону № 1788-ХІІ. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Оскільки відповідачем на день призначення позивачу пенсії було порушено право позивача на отримання пенсії у повному розмірі, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для здійснення перерахунку пенсії саме з 13.07.2019 року.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд зазначає таке.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 03.03.2020 року №35 в частині не зарахування позивачу до загального стажу період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986 року по 23.06.1988 року та з 07.09.1989 року по 17.06.1992 року, до стажу підземної роботи згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для визначення розміру пенсії: 80% середньої заробітної плати шахтарям відповідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» періоди роботи позивача на «Шахта ім.Є.Т. Абакумова» з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року, 31.08.1992 року по 01.06.2014 року та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 16.07.2019 року №4002 зарахувавши позивачу до стажу підземної роботи згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для визначення розміру пенсії: 80% середньої заробітної плати шахтарям відповідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» періоди роботи на «Шахта ім.Є.Т. Абакумова» з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року, 31.08.1992 року по 01.06.2014 року та до страхового стажу період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986 року по 23.06.1988 року та з 07.09.1989 року по 17.06.1992 року, здійснити перерахунок пенсії з 13.07.2019 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. квитанцією від 15.02.2021 року за подання до суду адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 .

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03.03.2020 року №35 в частині не зарахування ОСОБА_1 до загального стажу періоду навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986 року по 23.06.1988 року та з 07.09.1989 року по 17.06.1992 року, до стажу підземної роботи згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для визначення розміру пенсії: 80% середньої заробітної плати шахтарям відповідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» періоди роботи позивача на «Шахта ім.Є.Т. Абакумова» з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року, 31.08.1992 року по 01.06.2014 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії від 16.07.2019 року №4002, зарахувавши до стажу підземної роботи згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для визначення розміру пенсії: 80% середньої заробітної плати шахтарям відповідно ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» періоди роботи на «Шахта ім.Є.Т. Абакумова» з 19.12.1991 року по 03.02.1992 року, 31.08.1992 року по 01.06.2014 року та до загального стажу період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1986 року по 23.06.1988 року та з 07.09.1989 року по 17.06.1992 року, здійснити перерахунок пенсії з 13.07.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 30 квітня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Троянова