Справа № 380/6931/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/6931/20 пров. № А/857/6856/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеник Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гром І.І.,

представник позивача: не з`явився,

представник відповідача: Мельник А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луки Тараса Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/6931/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної ради про визнання протиправним і скасування розпорядження, стягнення моральної шкоди,-

суддя в 1-й інстанції Крутько О.В.,

час ухвалення рішення 12 год. 29 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 25.02.2020,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Львівської обласної ради, та просила суд визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Львівської обласної ради від 23.10.2019 року №422-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 »; стягнути із Львівської обласної ради на користь ОСОБА_1 200 000,00 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 року позовну заяву залишено без руху з підстав несплати судового збору та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №380/6931/20.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

20.10.2020 відповідачем подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, в обґрунтування якої зазначено, що оскільки вказаний позов подано про оскарження розпорядження «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 », слід застосувати строк подання позовної заяви один місяць.

01.09.2020 та 01.12.2020 представником позивача подано заяву про поновлення позивачу строків звернення до суду. На обґрунтування поважності причин пропуску строків звернення до суду, зазначає, що 06.08.2020, отримавши відзив Львівської обласної ради в межах справи №380/3276/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної ради про скасування розпорядження від 01.04.2020 №104-к «Про звільнення ОСОБА_2 », позивач дізналась що розпорядженням голови Львівської обласної ради від 23.10.2019 року №422-к її поновлено на посаді, якої фактично не існувало, що стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Таким чином, представник позивача вказує, що з моменту винесення 23.10.2019 року головою Львівської обласної ради розпорядження №422-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 » з 16.11.2018 та виплату 102571,50 грн. та до 06.08.2020 позивачу ОСОБА_1 не було відомо про її порушене право, що зумовило звернення до суду за захистом такого, оскільки моментом порушеного права коли позивач дізналася про незаконність розпорядження №422-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 » від 23.10.2019 є день коли позивач отримала засобами поштового зв`язку відзив Львівської обласної ради.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом. Позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської обласної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, стягнення моральної шкоди - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи, оскільки в момент винесення оскаржуваного розпорядження та до 06.08.2020 позивачці не було відомо, що в штатному розписі на момент поновлення відсутня відповідна посада - головний спеціаліст відділу е-урядування та документообігу, що підтверджує протиправність поновлення на такій, оскільки поновлено ОСОБА_1 на посаді яка була відсутньою. Також звертає увагу на те, що штатні розписи до відання позивачки в період 23.10.2019р. і по 06.08.2020 зі сторони відповідача не доводились, зміст та суть розпоряджень відповідача щодо змін в організації праці, в тому числі змін назви посади та назви відділу, без зміни їхніх функцій, на якій працювала незаконно звільнена ОСОБА_1 також не доводились, що в своїй сукупності говорить проте, що позивачка не була обізнаною про порушення свого права та необхідність його поновлення у визначений термін.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019, розпорядженням голови Львівської обласної ради №422-к від 23.10.2019 ОСОБА_1 поновлено на посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу.

Також, 23.10.2019 розпорядженням голови Львівської обласної ради № 423-к «Про попередження О. Хмиз щодо можливого вивільнення», позивачку попереджено про її можливе вивільнення у зв`язку із зміною в організації праці, відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

01.04.2020 розпорядженням голови Львівської обласної ради № 104-к звільнено із займаної посади ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу 01.04.2020 у зв`язку із зміною в організації праці, відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Також встановлено, що 06.08.2020 ОСОБА_1 отримала відзив Львівської обласної ради на позовну заяву в межах справи №380/3276/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної ради про скасування розпорядження від 01.04.2020 №104-к «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Як вказує позивачка, саме із відзиву вона дізналась, що розпорядженням голови Львівської обласної ради від 23.10.2019 року № 422-к її поновлено на посаді, якої фактично не існувало, оскільки на момент виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у Львівській обласній раді була змінена структура та штатний розпис виконавчого апарату, про що їй не було відомо, а відтак вона не могла знати про порушення свого права та необхідність його поновлення.

Відтак, після ознайомлення із відзивом та встановлення даних обставин, позивач звернулася до суду з позовом про оскарження розпорядження голови Львівської обласної ради №422-к від 23.10.2019.

Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Зі змісту наведених норм вбачається, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Також, частиною 6 ст.161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч.13 ст.171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. При цьому, реалізація особою своїх прав залежить від її волевиявлення і здійснюється нею на власний розсуд.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від03.04.2008, §41) зазначено, що «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави». Суд також зауважує, що згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Частина 5 ст. 122 КАС України, визначає момент, з настанням якого розпочинається перебіг строку звернення до суду з позовом у справах про звільнення.

Сторонами не заперечується те, що розпорядженням голови Львівської обласної ради № 422-к 23.10.2019 року ОСОБА_1 поновлено на посаді головного спеціаліста відділу е-урядування та документообігу. Також не заперечується те, що таке розпорядження надано позивачу для ознайомлення, що підтверджується її підписом на зворотній стороні розпорядження 23.10.2019 року

Разом з тим, позивач зазначає, що лише отримавши відзив відповідача у справі №380/3276/20 їй стало відомо про те, що винесення спірного розпорядження стало наслідком поновлення позивача на посаді, якої не існувало станом на жовтень 2019 року, оскільки штатні розписи до відання позивачки зі сторони відповідача не доводились.

Вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин, не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права.

Таким чином, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що наявні підстави для забезпечення права особи на суд.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини неможливості залишення позову без розгляду дають підстави для висновку, що безпідставно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню, а справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 242, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Луки Тараса Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/6931/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року