Справа № 380/12429/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - Міністерства внутрішніх справ України, відповідач) з такими позовними вимогами:
- визнати незаконним рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову в задоволенні заяви про надання ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до п.1 ст. 5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист;
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України надати ОСОБА_1 статус ветерана органів внутрішніх справ, та видати посвідчення і нагрудний знак відповідно до п.1 ст. 5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що не погоджується з відмовою відповідача у наданні йому статусу ветерана органів внутрішніх справ та видачі посвідчення і нагрудного знаку, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Наголосив, що ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше у пільговому обчисленні і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД. Зазначив, що відповідно до ст. 17 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб до вислуги років до вислуги років додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Оскільки позивач отримав військове звання після закінчення вищого навчального закладу і отримав звання лейтенанта, період навчання у Тернопільському фінансово-економічному інституті повинен бути зарахований до вислуги років на військовій службі в календарному обчисленні. У зв`язку з цим, вважає рішення відповідача протиправним та просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 04.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.1981 по 30.06.1985 проходив навчання в Тернопільському фінансово-економічному інституті по спеціальності Економіст-плановик, про що свідчить копія диплому від 30.06.1985 № 4106.
Наказом МО СРСР від 27.08.1887 № 171 позивачу було присвоєно військове звання лейтенант, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 від 15.12.1985.
18.07.1990 наказом УМВС України у Львівській області № 213 о/с від 17.07.1990 ОСОБА_1 було прийнято на службу в органи внутрішніх справ України.
Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області від 18.08.2009 року № 224 о/с позивач звільнений з 18.08.2009 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України по ст. 64а (за віком).
Згідно вказаного наказу вислуга років позивача на день звільнення календарному обчисленні складає 22 роки 06 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні - 30 років 09 місяців 00 днів, для виплати вихідної допомоги складає 20 років 07 місяців 25 днів.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 у жовтні 2020 звертався до ТМО МВС України у Львівській області та до Міністерства внутрішніх справ України із заявою про надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ.
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.
При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.
Правові та організаційні засади реалізації громадянами прав, пов`язаних із отриманням ними статусу ветеранів органів внутрішніх справ, визначені Законом України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.
Так, вказаний Закон встановлює статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.
Відповідно до п.1, п. 3 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:
1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;
2) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;
3) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше.
Статтею 10 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист передбачено, що ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.
Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Аналізуючи зміст оскаржуваного рішення та підстав позову, суд встановив, що відмовою у наданні позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до п.1 ст.5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист слугувала відсутність у позивача необхідної вислуги років, а саме позивачу не було зараховано до вислуги років періоду навчання у вищому навчальному закладі.
Питання обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Так, ст. 17 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб передбачено, що порядок обчислення вислуги років для призначення пенсій відповідно до цього Закону особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей від 17.07.1992 №393 (далі - Порядок №393).
Відповідно до п. 2 Порядку №393 до вислуги років особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ України при призначенні пенсій згідно з п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.
Аналогічні вимоги містить і ч. 2 ст. 17 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Таким чином, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до вислуги років на службі в органах внутрішніх справ в календарному обчисленні включається період навчання не у будь-яких цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, а лише період навчання у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ тощо.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №805/2337/16-а та від 13.10.2020 у справі №814/4312/15.
Як уже зазначалося вище, у період з 01.09.1981 по 30.06.1985 позивач проходив навчання в Тернопільському фінансово-економічному інституті, де навчався на спеціальності Економіст-плановик.
Згідно наявної у справі копії диплома НОМЕР_2 від 30.06.1985 позивач завершив навчання у Тернопільському фінансово-економічному інституті у 1985 році, рішення Державної екзаменаційної комісії від 22.06.1985.
Водночас, згідно копії військового квитка серії НОМЕР_1 від 15.12.1985 позивач в подальшому, вже після навчання, призваний на військову службу з 10.11.1985, проходив таку до 04.06.1987, на таких посадах: з 10.11.1985 по 01.07.1986 - курсант, з 01.07.1986 по 23.04.1987 - командир відділення.
Військову присягу ОСОБА_1 прийняв 15.12.1985, тобто вже після того, як розпочав проходження служби в Збройних Силах СРСР.
Звільнений в запас по закінченню строку служби 04.07.1987.
З тієї ж копії військового квитка вбачається, що ОСОБА_1 присвоєно військове звання лейтенант відповідно до наказу МО СРСР від 27.08.1887 № 171.
Таким чином, суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що саме після закінчення Тернопільського фінансово-економічного інституту позивачу було присвоєне офіцерське звання.
Навпаки, матеріали справи чітко свідчать про те, що військове звання ОСОБА_1 було присвоєно після та в зв`язку з закінченням проходження служби в Збройних Силах СРСР.
Крім того, з аналізу наведеного вище законодавства видно, що сам факт навчання особи у вищому навчальному закладі не є достатньою підставою для зарахування цього періоду навчання до вислуги років (як календарної, так і пільгової), яка дає право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.11.2020 у справі №400/1233/19.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на встановлені в цій справі обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову у задоволенні заяви про надання ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ та видачі посвідчення і нагрудного знаку відповідно до п.1 ст. 5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, відповідність такого рішення ч. 2 ст. 2 КАС України.
Звідси, позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , та похідна від неї вимога зобов`язального характеру про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України надати ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ, та видати посвідчення і нагрудний знак відповідно до п.1 ст. 5 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, задоволенню не підлягають.
Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Відповідно до ст. 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову, не передбачено.
Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 73-77, 139, 244-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
у задоволенні позову відмовити повністю.
Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.04.2021
Суддя Потабенко В.А.