Справа № 140/8962/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 140/8962/20

адміністративне провадження № К/9901/12568/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі №140/8962/20 за позовом Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Офісу великих платників податків ДПС про стягнення пені, -

у с т а н о в и в :

Державне підприємство «Луцький ремонтний завод «Мотор» (далі - ДП «ЛРЗ «Мотор», позивач) звернулося в суд з позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС, відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві (далі - ГУДКСУ в м. Києві, відповідач-2) про стягнення з Державного бюджету пені в розмірі 78320,63 грн нарахованої на суму 1528879,00 грн заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість (далі - ПДВ) по декларації за лютий 2018 за період з 24 жовтня 2019 року по 10 лютого 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі №140/893/19, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу ВПП ДФС від 11 червня 2018 року № та №.

Позивач зазначає, що сума бюджетного відшкодування за лютий 2018 стала узгодженою з моменту набрання законної сили рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі №140/893/19, тобто 23 жовтня 2019 року. Однак, відповідачем-1 було відшкодовано податок на додану вартість, заявлений у декларації за лютий 2018 в сумі 1528879,00 грн, лише 10 лютого 2020 року.

Таким чином, несвоєчасна виплата відшкодування підприємству ПДВ по декларації за лютий 2018 надає позивачу право на отримання пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного Банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, яка за розрахунками позивача за період з 24 жовтня 2019 року по 10 лютого 2020 року становить 78320,63 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року позов задоволено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 січня 2021 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року змінено виклавши абзац другий резолютивної частини цього рішення у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві на користь Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» пеню у розмірі 52469 (п`ятдесят дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) гривень 22 (двадцять дві) копійки, нараховану на суму бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість за період з 26 листопада 2019 року по 10 лютого 2020 року по декларації з податку на додану вартість за лютий 2018 року.». В решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Офіс великих платників податків ДПС звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пунктів 6, 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є: справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на обставини, встановлені судовими рішеннями, предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (78320,63 грн < 210200,00 грн).

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, ця адміністративна справа підпадає під критерій, встановлений пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення справи незначної складності.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності, а тому, розглядаючи цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, судом не було порушено норм процесуального права.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі №140/8962/20 за позовом Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Офісу великих платників податків ДПС про стягнення пені.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О. О. Шишов

М. М. Яковенко