Справа № 380/4171/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/4171/21
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

30 квітня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін клопотання відповідача від 21 квітня 2021 року про закриття провадження у справі № 380/4171/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11 вересня 2020 року про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за померлого чоловіка;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць;

- справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження;

- судові витрати стягнути з відповідача.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 380/2146/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04 вересня 2019 року № 769/03.23-36 про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за померлого чоловіка ОСОБА_2 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по втраті годувальника від 28 серпня 2019 року та додані до неї документи, з урахуванням правової оцінки, наданої у судовому рішенні.

На виконання зазначеного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення від 11 вересня 2020 року (далі оскаржуване рішення), яким відмовило позивачці у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за померлого чоловіка. Позивачка вказує, що підстави відмови у призначенні їй пенсії по втраті годувальника, зазначені в оскаржуваному рішенні, є аналогічними з тими, що наведені у рішенні від 04 вересня 2019 року № 769/03.23-36, яке було предметом оскарження у справі № 380/2146/20. Тому, на думку, позивачки, відповідач при повторному розгляді її заяви не врахував правову оцінку та не взяв до уваги висновки суду, викладені у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 380/2146/20. Уважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним та таким, що його належить скасувати, позивачка звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

27 квітня 2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання від 21 квітня 2021 року про закриття провадження у справі. Указане клопотання мотивоване тим, що, аналізуючи позовні вимоги, які були предметом розгляду у справі № 380/2146/20, за результатами розгляду якої винесено рішення від 13 квітня 2020 року, яке набрало законної сили 20 серпня 2020 року, та позовні вимоги, які є предметом розгляду у цій справі, можна дійти висновку про те, що предметом розгляду в обох справах є питання призначення позивачці пенсійної виплати по втраті годувальника з 28 серпня 2019 року. Таким чином, відповідач уважає, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 380/2146/20), то провадження у цій справі належить закрити на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.

Вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд виходить з такого.

За змістом статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Таким законом є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом другим частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обов`язковості виконання рішень.

За змістом частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналіз вищезазначених законодавчих норм дає підстави дійти висновку про те, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Статтею 382 КАС України визначені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд зазначає, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звернув увагу на те, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечити належне виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (стаття 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 380/2146/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04 вересня 2019 року № 769/03.23-36 про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за померлого чоловіка ОСОБА_2 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по втраті годувальника від 28 серпня 2019 року та додані до неї документи, з урахуванням правової оцінки, наданої у судовому рішенні. В решті позовних вимог відмовлено.

11 вересня 2020 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 380/2146/20, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, повторно розглянувши заяву позивачки від 28 серпня 2019 року про призначення пенсії по втраті годувальника та додані до заяви документи, з урахуванням правової оцінки, яка викладена у вказаному рішенні суду, прийняло оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за померлого чоловіка.

Суд відзначає, що, звернувшись до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, позивачка оскаржує рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11 вересня 2020 року про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за померлого чоловіка, яке прийняте на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 380/2146/20.

Так, сама позивачка у своїй позовній заяві звертає увагу суду на те, що підстави відмови у призначенні їй пенсії по втраті годувальника, зазначені в оскаржуваному рішенні, є аналогічними з тими, що наведені у рішенні від 04 вересня 2019 року № 769/03.23-36, яке було предметом оскарження у справі № 380/2146/20. Тому, на думку, позивачки, відповідач при повторному розгляді її заяви не врахував правову оцінку та не взяв до уваги висновки суду, викладені у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 380/2146/20.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11 вересня 2020 року про відмову у призначенні позивачці пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка може бути оскаржене відповідно до статті 383 КАС України.

Такий порядок оскарження дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає, що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За таких обставин, суд зазначає, що позивачка у цій справі обрала спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11 вересня 2020 року про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за померлого чоловіка, прийнятого на виконання рішення суду, яке набрало законної сили (рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 380/2146/20).

Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Тобто, якщо позивачка уважає протиправним рішення відповідача від 11 вересня 2020 року про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 за померлого чоловіка, прийнятого на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 380/2146/20, то вона може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на наведене суд доходить висновку, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду (рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 380/2146/20) з того самого фактичного предмету спору (право позивачки на призначення пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка) і між тими самими сторонами, а тому наявні підстави для закриття провадження у цій справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 640/15623/19.

За таких обставин суд уважає, що клопотання відповідача від 21 квітня 2021 року про закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є обґрунтованим, а тому його належить задовольнити.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно із частиною другою статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (надалі - Закон № 3674-VI).

За змістом пункту п`ятого частини першої статті 7 Закону № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону № 3674-VI у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

При зверненні до суду з цим адміністративним позовом позивачка сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1 від 06 березня 2021 року.

З огляду на наведене, позивачці належить повернути сплачений нею судовий збір згідно дубліката квитанції № 0.0..1 від 06 березня 2021 року у розмірі 908,00 грн.

Докази понесення сторонами у справі інших судових витрат відсутні, а тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 238, 239, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача від 21 квітня 2021 року про закриття провадження у справі задоволити.

Провадження у справі № 380/4171/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. М. Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії закрити.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір згідно дубліката квитанції № 0.0..1 від 06 березня 2021 року у розмірі 908,00 грн.

Роз`яснити позивачці, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, не допускається.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України, з урахуванням п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 30 квітня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.