Справа № 480/5359/20
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 р. Справа № 480/5359/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 16.12.20 року по справі № 480/5359/20

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 750562,32 грн.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що до 04.05.2016 р. він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (01.06.2017 р. в/ч НОМЕР_2 отримала новий номер НОМЕР_1 ). Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 115 від 04.05.2016 р. був звільнений у запас відповідно до підпункту "є" пункту 1 частини п`ятої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовець, який вислужив встановлені строки військової служби, з 04 травня 2016 року та виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. При звільненні йому не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік. В подальшому зазначена виплата була присуджена позивачу за рішенням суду. Оскільки зазначена виплата є складовою грошового забезпечення позивача та не була йому виплачена при звільненні з військової служби, а була виплачена в порядку виконання рішення суду, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки такої виплати.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку задоволено частково.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 04.05.2016 р. по день фактичного розрахунку 17.04.2020 р. у розмірі 6402,00 грн (шість тисяч чотириста дві грн 00 коп).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що до щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Відповідач вважає, що винагорода військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах і умовах особливого періоду у розумінні Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку № 260 є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення (винагородою, що не має постійного характеру) та не включається до розрахунку середньої заробітної плати.

На думку відповідача, суд першої інстанції при розгляді справи та вирішуючи питання розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню, проводив розрахунок, виходячи з фактичних даних, що містяться у копії довідці наданої позивачем, яка не може бути доказом у справі та не відображає всіх складових грошового забезпечення позивача, при цьому не вжив жодних заходів, спрямованих на витребування від відповідача довідки про грошове забезпечення позивача із зазначенням всіх його складових.

Такж, відповідач зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи та вирішуючи питання розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка буде співмірною з урахуванням всіх обставин справи та підлягатиме стягненню, повно і всебічно не з`ясував всіх обставин в адміністративній справі.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що до 04.05.2016 р. позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (01.06.2017 р. в/ч НОМЕР_2 отримала новий номер НОМЕР_1 ).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 115 від 04.05.2016 р. позивача звільнено в запас відповідно до підпункту "є" пункту 1 частини п`ятої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який вислужив встановлені строки військової служби, з 04 травня 2016 року та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.3)

При звільненні позивачу не було виплачено кошти за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 по 2016 рік.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 р. у справі № 480/120/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії позивачу було присуджено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік (а.с.6-7).

Остаточно рішення суду у справі № 480/120/20 виконане військовою частиною НОМЕР_1 17.04.2020 р. (а.с.27).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, не виплативши позивачу на час звільнення його з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2016 роки, не дотримався вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, на користь позивача належить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 04.05.2016 р. по день фактичного розрахунку 17.04.2020 р. з урахуванням пропорційності у розмірі грошового забезпечення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте, відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що право ОСОБА_1 на звернення до суду з цим адміністративним позовом підлягає обмеженню місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку, що не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, яким розтлумачено статтю 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 року по справі 240/532/20.

Дійсно, у справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 19.08.2020 року, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку, не зазначивши підстав для поновлення цього строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, щодо застосування у даних правовідносинах частини строку звернення до адміністративного суду передбаченого частиною п`ятої статті 122 КАС України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 242 КАС України).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково (п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини у справі та допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 по справі № 480/5359/20 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко В.А. Калиновський