Справа № 640/691/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

29 квітня 2021 року м. Київ № 640/691/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо переведення пенсії ОСОБА_1 з одного виду на інший з 09 липня 2018 року та відмови у переведенні на пенсію по інвалідності з дати її встановлення, а саме - з 06 червня 2018 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 з 06 червня 2018 року пенсію по інвалідності з дати її встановлення Центральною медико-санітарною експертною комісією згідно з тимчасовою довідкою №59 від 06 червня 2018 року, та провести відповідний перерахунок призначеної пенсії по інвалідності з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Вказане судове рішення набрало законної сили 19 листопада 2020 року в розумінні ч. 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

23 березня 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі в порядку статті 382 КАС України.

Також, у вказаній заяві ОСОБА_1 просить суд, за наслідками розгляду звіту, у разі підтвердження невиконання та (або) неналежного виконання судового рішення накласти на керівника боржника штраф.

До того ж, заявником заявлено альтернативну вимогу щодо встановлення способу виконання судового рішення шляхом стягнення з боржника нарахованих коштів у сумі 4794,98 грн., у разі визнання обставин, що істотно ускладнюють його виконання.

Судове засідання для розгляду вказаної заяви призначено на 22 квітня 2021 року.

У судове засідання призначене на 22.04.2021 року прибув представник відповідача, позивач належним чином повідомлення про день, час і місце судового засідання не прибув. Суд заслухавши думку представника відповідача, враховуючи не явку позивача, вирішив подальший розгляд заяви здійснювати в режимі письмового провадження.

Розглянувши заяву, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити певні дії, проте позивачем станом на 30.04.2021 року, з метою примусового виконання рішення, виконавчий лист не отримано.

Під час розгляду клопотання не встановлено перешкод, які б заважали позивачу реалізувати своє право на звернення до виконавчої служби. З наявних матеріалів не вбачається нездатності позивача самостійно звернутися до виконавчої служби.

Разом з тим, відповідачем надано суду рішення, яким перераховано ОСОБА_1 розмір пенсії, на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 15.09.2020 року у справі №640/691/19.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю.

Водночас, з аналізу положень ст. 382 КАС України, суд зазначає, що накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення може бути вчинено лише за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту.

Оскільки, судом не зобов`язано суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для накладення на керівника боржника штрафу.

Щодо встановлення способу виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналіз зазначених правових положень дає підстави для висновку, що виконання судового рішення може ускладнюватися об`єктивними та суб`єктивними обставинами. З метою захисту прав та інтересів сторін виконавчого провадження суд може постановити ухвалу про відстрочення і розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

В свою чергу, встановлення зміни способу і порядку виконання судового рішення не може мати на меті зміну судового рішення по суті, а має, на думку суду, забезпечити порядок виконання судового рішення шляхом визначення послідовності і змісту виконавчих дій державним виконавцем, а також прав і обов`язків суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

За вимогами статті 246 КАС України рішення суду мають бути чіткими і однозначними, процедура їх виконання має відрізнятись також однозначністю, тому рішення суду має виконуватись в безспірному порядку і відповідно до вимог Закону. Відповідні зміни у виконанні рішення мають обумовлюватись обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №803/3805/15.

Отже, суд звертає увагу на те, що під встановленням способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, встановлених раніше. Суд, за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів, може встановити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

Водночас, суд, змінюючи або встановлюючи порядок чи спосіб виконання рішення, не змінює змісту резолютивної частини та не змінює спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи.

Як вбачається із заяви, ОСОБА_1 просить суд встановити спосіб виконання судового рішення шляхом стягнення з відповідача нарахованих коштів у сумі 4794,98 грн., проте питання виплати зазначених коштів не було предметом судового розгляду у цій справі.

Також, заявником не зазначено обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись статтями 243, 248, 378, 382 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №640/1602/19.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда