Справа № 640/18269/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2021 року м. Київ №640/18269/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доОфісу Генерального прокурора Черкаської обласної прокуратури Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів
провизнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора та Прокуратури Черкаської області, в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів №130дп-20 від 02 липня 2020 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ виконувача обов`язків прокурора Черкаської області №238к від 17 липня 2020 року;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20 липня 2020 року і до моменту фактичного поновлення на роботі, у порядку та за алгоритмом, визначеним постановами Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати та №1155 від 11 грудня 2019 року «Про умови оплати праці прокурорів», яка набрала чинності 16 січня 2020 року, з урахуванням пункту 3 Розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX;

- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року за заявою представника Офісу Генерального прокурора суд вирішив здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11 листопада 2020 року залучено в якості співвідповідача по справі Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів.

Ухвалою суду від 27 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В підготовчому судовому засіданні змінено назву Прокуратури Черкаської області на Черкаську обласну прокуратуру.

23 лютого 2021 року суд, враховуючи думку представників відповідача 1 та відповідача 2, подальший розгляд справи вирішив здійснити в порядку письмового провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 вересня 2019 року наказом виконувача обов`язків прокурора Черкаської області від 20 вересня 2019 року №291к ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області.

Наказом виконувача обов`язків прокурора Черкаської області від 17 липня 2020 року №238к про застосування дисциплінарного стягнення, на підставі рішення кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (надалі - кадрова комісія) від 02 липня 2020 року №130дп-20, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Смілянської місцевої прокуратури в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 5 та 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

За змістом позову заявлені вимоги мотивовані тим, що на переконання позивача до нього безпідставно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів прокуратури за порушення, передбачені відповідними нормами статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

Зокрема, протиправність рішення кадрової комісії від 02 липня 2020 року №130дп-20 позивач обґрунтовує наступним.

Так, згідно оскаржуваного рішення кадрової комісії, грубе порушення позивачем правил прокурорської етики полягало в тому, що прокурор Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_1 проігнорував етичні норми, які є основоположними нормами поведінки прокурора, зокрема в частині використання службових повноважень і пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Позивачем зазначено, що у своєму рішенні кадрова комісія відтворила виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, що містився у письмовому повідомленні ОСОБА_1 про підозру.

Оскільки станом на час звернення до суду з даним адміністративним позовом був відсутній обвинувальний вирок суду, яким ОСОБА_1 визнано винним, зокрема у вчиненні правопорушення, вказаного в оскаржуваному рішенні кадрової комісії, на думку позивача, враховуючи вимоги статті 62 Конституції України та статті 17 Кримінального процесуального кодексу України, мало місце передчасне притягнення його до відповідальності, тобто до встановлення факту винуватості відповідним вироком суду.

Крім того, за доводами позивача, при прийнятті спірного рішення не було з`ясовано складу дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від наданої кримінально-правової кваліфікації цих дій в рамках кримінального провадження, що власне є необхідним при вирішенні питання про правомірність притягнення до дисциплінарної відповідальності, адже остання є самостійним видом юридичної відповідальності.

Також, позивачем вказано на те, що в оскаржуваному рішенні не містилось обґрунтування застосування різних законодавчих підстав притягнення до відповідальності, а саме за пунктом 5 та одночасно пунктом 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», а беручи до уваги, що при прийнятті даного рішення не було враховано наданих пояснень, а також обставин, які пом`якшують ступінь і характер відповідальності та встановлення комісією відсутності обтяжуючих відповідальність обставин - притягнення до найсуворішого виду відповідальності не може вважатися законним та обґрунтованим.

Відповідно, визнання протиправним та скасування наказу виконувача обов`язків прокурора Черкаської області від 17 липня 2020 року №238к, винесеного на підставі рішення кадрової комісії від 02 липня 2020 року №130дп-20, та яким до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів прокуратури, є похідною вимогою у позовній заяві про поновлення позивача на роботі.

Натомість, згідно відзиву представника прокуратури Черкаської області позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що за сукупністю обставин, зазначених у відповідних документах, які були зібрані в ході службового розслідування відносного ОСОБА_1 , наявні дані вказували на наявність підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності на підставі пунктів 5 та 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру».

Зокрема, в порушення вимог статті 19 Закону України «Про прокуратуру», статей 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, ОСОБА_1 допустив грубе порушення правил прокурорської етики, оскільки проігнорував етичні норми, які є основоположними нормами поведінки прокурора, що підриває авторитет самого прокурора, органів прокуратури та держави в цілому та має наслідком зростання обурення в суспільстві діями органів влади та провокує соціальні конфлікти. Прокурор своїми діями недотримався обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, та використовуючи своє службове становище, вступив у позаслужбові стосунки, скомпрометував звання прокурора, зашкодив репутації та авторитету прокуратури, що викликало негативний суспільний резонанс.

У тому числі, відповідачем 2 зроблено посилання на пункт 2 розділу І Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 13 квітня 2017 року №111, згідно якого до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, віднесено, зокрема: вчинення дій, що містять ознаки корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших кримінальних правопорушень; протиправні позаслужбові стосунки - використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.

При цьому, відповідачем 2 вказувалось на те, що при наданні оцінки обставинам дисциплінарного провадження стосовно позивача, кадрова комісія діяла виключно у межах своїх повноважень і оцінювала тільки ті факти, які можуть свідчити про наявність або відсутність і діях прокурора складу дисциплінарного проступку та ступінь його вини, а відтак наявність судового рішення, яким би позивача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - не була обов`язковою.

Разом з тим, під час прийняття рішення в дисциплінарному провадженні щодо виду дисциплінарного стягнення, кадрова комісія зважала на характер проступку, його наслідки, особу прокурора, ступінь його вини та обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення, зокрема було враховано грубий характер вчиненого позивачем дисциплінарного проступку.

На твердження позивача, що у своєму рішенні кадрова комісія лише відтворила виклад фактичних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке містилося у письмовому повідомленні про підозру, попри те, що жодних інших діянь, визначених Дисциплінарним статутом як дисциплінарні проступки оскаржуване рішення не містило, відповідачем 2 наведено заперечення, згідно яких з часу набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» виключений перелік підстав притягнення прокурора до відповідальності визначений статтею 43 цього Закону, а не Дисциплінарним статутом прокуратури України.

В свою чергу у відзиві, поданому представником Офісу Генерального прокурора також наголошувалось на тому, що приймаючи оскаржуване рішення кадрова комісія не надавала оцінку обґрунтованості підозри позивача у вчиненні кримінального правопорушення, а використовувала необхідні для ухвалення відповідного рішення копії матеріалів кримінального провадження, зокрема матеріали, згідно яких в діях позивача вбачалось порушення правил прокурорської етики, а саме позаслужбові стосунки у вигляді зустрічей у робочий час зі сторонніми особами, які жодним чином не пов`язані з виконанням службових обов`язків, для отримання неправомірної вигоди за неподання позовної заяви до суду.

Таким чином, спірне рішення кадрової комісії було прийнято у межах своєї компетенції і на підставі відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, та яке ґрунтувалося на самостійних правових підставах.

Щодо неврахування наданих позивачем пояснень, відповідачем 1 зазначалось, що позивача листом від 26 червня 2020 року було повідомлено про проведення засідання кадрової комісії, на якій буде розглядатися висновок про наявність у його діях дисциплінарного правопорушення. 01 липня 2020 року на електронну адресу кадрової комісії надійшла заява позивача, в якій він просив розглянути висновок без його участі та врахувати зазначені ним обставини. Вказаний лист був переданий на засідання комісії та врахований при прийнятті рішення. Зокрема, у рішенні кадрової комісії відображено, що в межах строку проведення перевірки у дисциплінарному провадження ОСОБА_1 пояснення не надано - вказане твердження стосувалося лише його волевиявлення в межах опитування під час службового розслідування, що проводилося прокуратурою Черкаської області.

Отже, відповідачем 1 вказано, що при прийнятті рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності кадровою комісією було комплексно оцінено зібрані у процесі дисциплінарного провадження данні та за результатами прийнято законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого не вбачається.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Правовідносини, пов`язані з проходженням служби працівниками органів прокуратури, регулюються Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (Закон №1697-VII), Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року №123, Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженим Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону №1697-VII (тут і надалі - нормативно-правові акти в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.

Згідно частини першої статті 45 Закону №1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Так, відповідно до викладеного вище, дисциплінарне провадження відносного позивача було ініційоване відповідачем 3 на підставі дисциплінарної скарги прокуратури Черкаської області від 21 листопада 2019 року №11-1099вих-19, та у якій містились посилання на порушення позивачем пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» і фактичний виклад обставин, що містили ознаки дисциплінарного проступку, за яким було можливим притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Власне, процедура здійснення дисциплінарного провадження регламентована положеннями зокрема статей 46, 47, 48 Закону України «Про прокуратуру», однак згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX дія відповідних норм Закону зупинена до 01 вересня 2021 року.

Попри це, у відповідності до підпунктів 7, 8 пункту 22 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону №113-IX установлено, що тимчасово, до 01 вересня 2021 року в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення, у тому числі розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Генеральний прокурор визначає: - перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур; - порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та процедуру здійснення дисциплінарного провадження; - порядок прийняття кадровою комісією рішення за результатами дисциплінарного провадження і за наявності підстав, передбачених Законом України «Про прокуратуру», про накладення на прокурора Офісу Генерального прокурора, обласної та окружної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.

Наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 затверджено Порядок роботи кадрових комісій.

За пунктом 2 Порядку №233 вказані комісії забезпечують, в тому числі - розгляд дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Під час своєї діяльності комісії здійснюють повноваження, визначені Законом України «Про прокуратуру», розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», цим Порядком та іншими нормативними актами.

Член комісії має право: - ознайомлюватися з матеріалами, поданими на розгляд комісії, брати участь у їх дослідженні; - зазначати свої мотиви та міркування, а також надавати чи запитувати додаткові документи з питань, що розглядаються; - вносити пропозиції щодо проекту рішення комісії з будь-яких питань, голосувати «за» або «проти» рішення комісії; - брати участь у проведенні співбесіди; - виконувати інші повноваження, пов`язані з діяльністю комісії (пункт 7 Порядку №233).

Згідно пункту 12 Порядку №233 рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів, присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати «за» чи «проти» рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Також, наказом Генерального прокурора від 04 листопада 2019 року №266 затверджено Порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження.

За пунктом 6 розділу І Порядку №266 дисциплінарне провадження передбачає: - відкриття дисциплінарного провадження; - проведення перевірки дисциплінарної скарги; - розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення.

Перевірка даних про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності здійснюється членом кадрової комісії, що здійснює дисциплінарне провадження (далі - кадрова комісія), у порядку, встановленому Законом України «Про прокуратуру» (пункт 7 розділу І Порядку №266).

Після відкриття дисциплінарного провадження член кадрової комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена кадрової комісії за результатами перевірки (пункт 16 Порядку №266).

Під час здійснення перевірки дисциплінарної скарги член кадрової комісії має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об`єднань необхідну для проведення перевірки інформацію (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №266).

За результатами перевірки член кадрової комісії готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член кадрової комісії встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена кадрової комісії щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №266).

Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні кадрової комісії. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а в разі необхідності також інші особи (пункт 6 розділу ІІІ Порядку №266).

Згідно пункту 10 розділу ІІІ Порядку №266 висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за участі належним чином повідомленого прокурора і може бути розглянутий без нього лише у разі одного з таких випадків: 1) прокурор повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності; 2) прокурор не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки; 3) прокурор не з`явився на засідання повторно.

Прокурор, який не братиме участі в засіданні кадрової комісії, має право надіслати письмові пояснення щодо висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, які оголошуються на засіданні цієї комісії.

Так, згідно висновку члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 18 лютого 2020 року №07-202дс-79дп-20 «Про наявність дисциплінарного проступку прокурора» стосовно прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 , під час розгляду матеріалів дисциплінарного провадження використовувались матеріали кримінального провадження №0001528 від 30 вересня 2019 року, внесеного до ЄРДР за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України відносно позивача.

У висновку зазначалось, що прокурором Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_1 допущені дії щодо прохання та одержання неправомірної вигоди, які підривають авторитет самого прокурора, органів прокуратури і держави в цілому, провокують соціальні конфлікти, викликають негативний громадський резонанс.

В тому числі вказувалось, що в ході службового розслідування обставин вчинення неправомірних дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України та підставою проведення якого була перевірка інформації стосовно прокурора ОСОБА_1 , зокрема в частині використання ним службових повноважень та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб, прокурор ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень.

Матеріалами даної адміністративної справи підтверджується, що на виконання вимог Закону №1697-VII та, відповідно вимог Порядку №266, відповідачем 3 належним чином повідомлялося позивачу про час та місце розгляду засідання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, на якому буде розглядатись висновок про наявність дисциплінарного проступку у діях прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 .

Також, матеріали справи містять заяву позивача від 01 липня 2020 року, у якій він просив розгляд зазначеного висновку проводити без його участі.

Крім того, у вказаній заяві позивач, при розгляді відповідного висновку просив врахувати ті обставини, що за період роботи в органах прокуратури України стосовно нього жодного разу не проводилось дисциплінарне провадження та не застосовувалось дисциплінарне стягнення, а враховуючи відсутність будь-якого рішення у кримінальному провадженні, що відносно нього перебуває на розгляді у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області, вбачав висновок від 18 лютого 2020 року №07-202дс-79дп-20 передчасним і необґрунтованим та зокрема відсутність підстав для звільнення згідно статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до висновку від 18 лютого 2020 року №07-202дс-79дп-20 комісією, яка проводила службове розслідування, було враховано такі пом`якшуючі ступінь і характер відповідальності ОСОБА_1 обставини, що за час роботи в органах прокуратури він характеризується позитивно. Також, було встановлено відсутність обставин, що обтяжують ступінь і характер відповідальності ОСОБА_1 .

Попри це, сукупність зібраних у ході службового розслідування даних вказувала на грубе порушення позивачем правил прокурорської етики, зокрема в частині використання службових повноважень і пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб, а тому згідно пунктів 5 та 6 частини першої статті 43, частини другої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» були наявні підстави для скерування до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку для вирішення питання щодо відкриття дисциплінарного провадження та притягнення його до відповідальності.

Оскільки в діях прокурора ОСОБА_1 , відповідно до висновку від 18 лютого 2020 року №07-202дс-79дп-20, вбачалась наявність очевидних ознак дисциплінарного проступку, пропонувалось притягнути його до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Згідно пункту 15 Порядку №266 після розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, за результатами дисциплінарного провадження кадрова комісія приймає одне з таких рішень: - про накладення дисциплінарного стягнення; - про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора; - про закриття дисциплінарного провадження.

Згідно пункту 16 Порядку №266 рішення кадрової комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюються її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член кадрової комісії має право голосувати "за" чи "проти" рішення кадрової комісії. У разі рівного розподілу голосів приймається рішення, за яке проголосував голова кадрової комісії.

Рішення про накладення дисциплінарного стягнення та рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів кадрової комісії. Якщо рішення про накладення дисциплінарного стягнення чи рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора не набрало чотирьох голосів, кадровою комісією ухвалюється рішення про закриття дисциплінарного провадження.

За пунктами 17-19 Порядку №266 кадрова комісія приймає рішення за результатами дисциплінарного провадження на засіданні, на якому було розглянуто висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора. У разі відсутності на засіданні прокурора, щодо якого здійснюється провадження, кадрова комісія перед прийняттям рішення обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

Член кадрової комісії, який проводив перевірку дисциплінарної скарги та готував висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, не має права брати участі у голосуванні при прийнятті рішення за результатами розгляду зазначеного висновку та бути присутнім під час проведення такого голосування.

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення, а також інші обставини, що мають значення для прийняття рішення.

Зокрема, відповідно до пункту 22 Порядку №266 рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора за результатами дисциплінарного провадження може бути прийнято у разі, якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення.

Так, розглянувши висновок про наявність дисциплінарного проступку в діях прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 , рішенням кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 02 липня 2020 року №130дп-20 «Про накладення на прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» вирішено притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

У мотивувальній частині вказаного рішення від 02 липня 2020 року №130дп-20 містились посилання на те, що згідно вимог частини третьої, пунктів 3, 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом. Прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Відповідно до вимог статей 5, 10, 11, 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, прокурор під час здійснення повноважень зобов`язаний діяти згідно із законом, своєчасно вживати вичерпних заходів для їх належного виконання. Діяти справедливо, неупереджено, додержуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації повноважень прокуратури в межах її функцій. Він має бути об`єктивним у відносинах з органами влади, громадськістю та окремими особами й усвідомлювати соціальну значимість прокурорської діяльності, міру відповідальності перед суспільством.

Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

Прокурор має суворо дотримуватись обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних, у тому числі вступати у позаслужбові стосунки з метою використання службових повноважень або службового становища.

Прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

Згідно статті 33 зазначеного Кодексу, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» прокурори зобов`язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно, за рішенням від 02 липня 2020 року №130дп-20 грубе порушення правил прокурорської етики полягало в тому, що позивач, як прокурор Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області проігнорував етичні норми, які є основоположними нормами поведінки прокурора, зокрема в частині використання службових повноважень і пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Також, у вказаному рішенні містилось посилання на пункт 2 розділу І Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 13 квітня 2017 року №111, згідно якого до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належать: вчинення дій, що містять ознаки корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших кримінальних правопорушень; протиправні позаслужбові стосунки - використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб; порушення прокурором вимог, заборон та обмежень, встановлених Законами України «Про запобігання корупції», «Про прокуратуру».

Таким чином, згідно рішення комісії позивач підлягав притягненню до дисциплінарної відповідальності на підставі пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», оскільки викладене на переконання комісії вказувало на доведеність обставин дисциплінарної скарги щодо грубого порушення позивачем правил прокурорської етики.

Разом з тим, під час прийняття рішення в дисциплінарному провадженні щодо виду дисциплінарного стягнення кадрова комісія зважала на характер проступку позивача, його наслідки, особу прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення та не вбачала наявності підстав для застосування більш м`яких видів стягнення, передбачених частиною першою статті 49 Закону №1697-VII.

Отже, підставою для прийняття кадровою комісією рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача згідно пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» слугували грубе порушення позивачем правил прокурорської етики, внаслідок допущення поведінки, яка свідчить про використання ним службового становища в особистих інтересах, а саме вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Верховний Суд у рішенні від 15 березня 2018 року по справі №800/454/17, аналізуючи відповідні норми профільного законодавства зазначив, що вимоги морального змісту, визначені Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, а також Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів, - віднесені до службово-трудових обов`язків працівників органів прокуратури.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 49 Закону №1697-VII на прокурора може бути накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.

Частиною першою статті 43 Закону №1697-VII встановлені підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, у тому числі за: - вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; - систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

Відповідно до частини другої вказаної статті, притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.

Згідно мотивувальної частини рішення кадрової комісії від 02 липня 2020 року №130дп-20 остання оцінювала тільки ті факти, які можуть свідчити про наявність або відсутність у діях прокурора складу дисциплінарного проступку та ступінь його вини. З`ясовані під час перевірки факти та обставин мали значення виключно для прийняття рішень у межах компетенції та жодним чином не свідчили про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.

Водночас, на підставі досліджених у ході службового розслідування матеріалів, отриманих в порядку частини шостої статті 46 Закону України «Про прокуратуру», були наявні підстави для висновку про підтвердження обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

При цьому, обираючи вид дисциплінарного стягнення стосовно позивача, як вище зазначалося, кадрова комісія виходила з відсутності підстав для накладення більш м`якого стягнення, ніж звільнення з посади в органах прокуратури, оскільки вважала, що вчинений позивачем дисциплінарний проступок не сумісний з подальшим заняттям ним будь-якої посади в органах прокуратури.

Верховний Суд у пункті 59 рішення від 23 липня 2020 року по справі №9901/997/18 відзначив, що для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок, як вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та/або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, КДКП має установити, зокрема, факт поведінки, що скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила його репутації та авторитету прокуратури, викликала негативний громадський резонанс. При цьому, обов`язкова наявність судового рішення, яким би прокурора було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, склад якого передбачає відповідні діяння, не є умовою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

За практикою Європейського суду з прав людини не вважається порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

При розгляді даної адміністративної справи встановлено, що при винесенні оскаржуваного рішення від 02 липня 2020 року №130дп-20 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, кадрова комісія виходила з наявних матеріалів, які у сукупності свідчили на користь висновку про обґрунтованість застосування до позивача найсуворішого виду відповідальності згідно із Законом України «Про прокуратуру».

Суд звертає увагу, що за приписами пункту 11 Порядку №266 розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності.

На засіданні кадрової комісії заслуховуються пояснення члена кадрової комісії, який проводив перевірку дисциплінарної скарги, особи, яка подала дисциплінарну скаргу, та/або її представника, прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника, а також інших осіб у разі необхідності. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право відмовитися від надання пояснень стосовно себе, ставити питання учасникам дисциплінарного провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об`єктивності члена кадрової комісії подавати заяву про його відвід. Відмова прокурора, щодо якого здійснюється дисциплінарне провадження, від надання стосовно себе пояснень не означає визнання відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку.

Суд зауважує, що відповідно до встановлених обставин, підтверджених матеріалами справи, позивач не скористався наданим йому правом та вирішив не брати участі у засіданні кадрової комісії, що розглядала питання обґрунтованості висновку про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Також, на думку суду спростовуються заперечення позивача, що кадрова комісія не взяла до уваги його пояснення за порушеним питанням, оскільки згаданий вище висновок та оскаржуване рішення містили посилання на пом`якшуючі обставини в частині відсутності раніше застосовуваних до позивача дисциплінарних стягнень.

Будь-яких інших пояснень, які б вказували на необґрунтованість висновку, на підставі якого було прийнято оскаржуване рішення кадрової комісії, - відповідна заява позивача не містить.

В тому числі, у відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України позивач не навів суду докази чи обґрунтовані заперечення, зокрема щодо безпідставності, наявності процедурних порушень, а відтак і протиправності оскаржуваного ним рішення.

Підсумовуючи викладене, встановлені судом під час розгляду адміністративної справи обставини свідчать на користь висновку про те, що спірне рішення відповідало критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже відсутні підстави для його скасування та, як наслідок, і задоволення заявлених похідних позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, в межах розгляду даної адміністративної справи відповідачами по справі було надано суду належні докази та обґрунтовані заперечення на позовні вимоги, а відтак виконано покладений на них Законом обов`язок в частині доказування правомірності прийнятих ними та оскаржуваних позивачем рішень, що в свою чергу вказує на необхідність визнання заявлених позовних вимог такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Черкаської обласної прокуратури, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко