Справа № 640/1112/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

26 квітня 2021 року м. Київ № 640/1112/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., за участі секретаря судового засідання Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про зміну способу та порядку виконання судового рішення в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

(04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ;

представника відповідача: Хамраєвої К.М.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити дії щодо видачі пенсійного посвідчення паперового зразка інваліда ІІ групи ОСОБА_1 , термін якого з 01 грудня 2018 року довічно;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2020 року позов задоволено частково; адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо невидачі ОСОБА_1 пенсійного посвідчення паперового зразка інваліда ІІ групи, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити дії щодо видачі пенсійного посвідчення паперового зразка інваліда ІІ групи ОСОБА_1 , терміном дії з 01 грудня 2018 року довічно. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою від 05 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві подати у місячний строк з дати набрання законної сили зазначеною ухвалою звіт про виконання рішення звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2020 року у справі №640/1112/19 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві вчинити дії щодо видачі пенсійного посвідчення паперового зразка інваліда ІІ групи ОСОБА_1 , терміном дії з 01 грудня 2018 року довічно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2021 року накладено на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний , адреса: 04053, місто Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 16) штраф - двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 45400,00 грн. (сорок п`ять тисяч чотириста грн. 00 коп.). Ухвалено половину штрафу у розмірі 22 700 грн. (двадцять дві тисячі сімсот грн. 00 коп.) стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ). Іншу половину штрафу у розмірі 22 700,00 грн (двадцять дві тисячі сімсот грн. 00 коп.) стягнути на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у Печерському р-ні м. Києва, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача - UA4026007, код класифікації доходів бюджету - 22030101).

До суду від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшла заява про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Дана заява обґрунтована тим, що технічна можливість вказати дату терміну дії пенсійного посвідчення з 01.12.2018 відсутня, так як пластикове посвідчення виготовляється за зразком та описом бланка пенсійного посвідчення відповідно до додатку 2 Порядку оформлення, виготовлення та видачі документів, що підтверджують призначення особі пенсії, затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України від 03.11.2017 № 26-1.

В судовому засіданні представник Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві подану заяву підтримав, позивач проти заяви заперечив.

Розглянувши подану відповідачем заяву про встановлення порядку та способу виконання судового рішення, заслухавши думку сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення її по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов`язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов`язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов`язковості судових рішень поряд із Конституцією України знайшов своє відображення і в Кодексі адміністративного судочинства України, а саме у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України - судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (пункт 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції") право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з пунктом 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі "Войтенко проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Отже, суд приходить до висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Так, на виконання рішення Окружного адміністративного суду мста Києва від 21.01.2020 судом видано виконавчий лист.

На підставі виконавчого листа державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 61436072.

Однак, 16.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 61436072 на підставі п.11 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас, з аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що з подібною заявою у порядку статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України можуть звертатись учасники виконавчого провадження - стягувач і державний виконавець виключно.

Відповідно до частини третьої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, із змісту даної норми вбачається, що стаття 378 Кодексу адміністративного судочинства України визначає підстави та порядок відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного його виконання у процесі виконавчого провадження.

Наведена норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Під зміною способу та порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленим судом.

Відтак, встановлення способу виконання рішення не повинно змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Під порядком виконання рішення слід розуміти законодавчу послідовність і зміст виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що передбачені законом підстави для задоволення заяви Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві відсутні.

Керуючись статтями 241-243, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України у місті Києві в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення в адміністративній справі №640/1112/19.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук