Справа № 640/13210/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року м. Київ № 640/13210/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового

провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства охорони здоров`я України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

15.06.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства охорони здоров`я України (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати прийняте Міністерством охорони здоров`я України рішення щодо відхилення кандидатури ОСОБА_1 на посаду ректора Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського, викладене в листі від 04.03.2020 № 11.3-16/К-2627/3139-з;

- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України подати кандидатуру ОСОБА_1 на посаду ректора Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського до закладу вищої освіти для голосування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що 23.12.2019 на офіційному сайті Міністерства охорони здоров`я України було оголошено конкурс з 23 грудня 2019 року на заміщення посади ректора Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України; дата проведення виборів: 19 березня 2020 року; необхідні документи були подані позивачем 19.02.2020 разом з заявою про участь у конкурсі на ім`я засновника, в якій зазначається про застосування або незастосування до претендента обмежень, встановлених частиною другою статті 42 Закону України «Про вищу освіту», що підтверджується копією заяви з реєстрацією в Міністерстві охорони здоров`я за № К-2627 від 19.02.2020; лист про відхилення кандидатури позивача є протиправним оскільки у абзаці першому відповіді від 04.03.2020 № 11.3-16/К-2627/3139-3 міститься лише посилання на ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», однак не зазначено жодної з цих підстав, яка б слугувала підставою для відмови; у листі з відмовою від 04.03.2020 № 11.3-16/К-2627/3139-з не міститься посилання на докази, якими було б підтверджено, які документи у заявника прийнято разом із заявою, зареєстрованою в Міністерстві охорони здоров`я України за № К-2627 від 19.02.2020; також у листі з відмовою від 04.03.2020 № 11.3-16/К- 2627/3139-з не міститься посилання, які саме позивачем документи подано не було; попри те, що позивачем із заявою від 19.02.2020 за № К-2627 долучено необхідні документи, останній звернувся із заявою до конкурсної комісії від 25.02.2020 (вх. № К2994), де додатково долучив запитувані документи повторно; тому посилання на дану заяву до конкурсної комісії від 25.02.2020 (вх. № К2994) жодним чином не підтверджує правомірність відмови та не спростовує вказані позивачем обставини; окрім цього жодного посилання на документ де був би наявний підпис заявника про те, які документи були прийняті із заявою від 19.02.2020 за № К-2627, чи документу із підписом про те, які документи були відсутні на момент подання заяви від 19.02.2020 за № К-2627 не було складено і копій заявнику надано не було.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С .

25.06.2020 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/13210/20 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

31.07.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог з огляну на таке. Відповідно до п. 12 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених постановою КМУ від 05.12.2014 № 726, засновник проводить перевірку відповідності претендентів вимогам до керівника, встановленим частиною першою статті 42 Закону України «Про вищу освіту», і протягом десяти календарних днів з дати завершення строку подання претендентами документів подає перелік кандидатів на посаду керівника, які відповідають зазначеним вимогам, до закладу вищої освіти для голосування; 03.03.2020 Комісією з проведення перевірки відповідності претендентів вимогам керівника закладу вищої освіти було проведено засідання, на якому були розглянуті пакети документів, поданих претендентами для участі у конкурсі на заміщення посади ректора ТНМУ; секретар Комісії доповіла, що ОСОБА_1 додаткового до документів, поданих заявою від 19.02.2020, подано заяву від 25.02.2020 про долучення до попередньої заяви довідки про наявність або відсутність судимості та архівну довідку від 21.02.2020; відповідно до п. 11 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених постановою КМУ від 05.12.2014 № 726, прийом документів претендентів здійснюється засновником протягом двох місяців з дня публікації оголошення про проведення конкурсу; у разі надіслання документів поштою датою подання документів вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі; документи, подані претендентами після закінчення встановленого строку, не розглядаються та повертаються особам, які їх подали; прийом документів було визначено з 23.12.2019 до 23.02.2020; отже Комісія правомірно, керуючись п. 11 Методичних рекомендацій, ухвалила не розглядати та повернути документи, подані заявою від 25.02.2020; таким чином, Комісія розглядала документи двох кандидатів на посаду ректора ТНМУ - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які були подані в межах встановлених строків; за результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_3 відповідає вимогам, встановленим ч. 1 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», а ОСОБА_1 не відповідає, оскільки не підтвержене вільне володіння державною мовою; до того ж, рішення МОЗ, яким кандидатуру ОСОБА_4 визнано такою, що не відповідає вимогам ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» є законним і прийняте 03.03.2020, натомість вимоги про скасування неіснуючого рішення МОЗ України від 04.03.2020 № 11.3-16/к-2627/3139-зв не підлягають задоволенню.

14.08.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що позивач є першим проректором ТНМУ, а отже обов`язково володіє українською мовою, оскільки не міг бути призначений на цю посаду без володіння українською мовою; також при обранні ректора було порушено строк проведення виборів, адже чинним законодавством не передбачається можливість переносити дату виборів; саме тому вибори ректора ТНМУ відбулися з грубим порушенням норм законодавства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

21.12.2019 Міністерством охорони здоров`я України видано наказ № 2645 «Про оголошення конкурсу на заміщення посади ректора Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України», яким оголошено конкурс за заміщення посади ректора ТНМУ.

Оголошення про проведення вказаного конкурсу опубліковано в газеті «Освіта України» від 23.12.2019 № 50.

19.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства охорони здоров`я України із заявою про допуск останнього до участі у конкурсі на зайняття посади ректора ТНМУ.

Протоколом засідання комісії з проведення перевірки відповідності претендентів вимогам керівника закладу вищої освіти від 03.03.2020 ухвалено не розглядати та повернути документи, подані ОСОБА_1 заявою від 25.02.2020 як такі, що подані після закінчення встановленого строку. Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам, встановленим ч. 1 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту». Підставою невідповідності зазначено відсутність серед поданих документів документа, який підтверджує володіння заявником українською мовою, натомість архівну довідку подано поза межами строків, встановлених для подачі документів.

Листом № 11.3-16/К-2627/3139-зв від 04.03.2020 Міністерство охорони здоров`я України повідомило ОСОБА_1 про те, що комісією з проведення перевірки відповідності претендентів вимогам до керівника закладу вищої освіти прийняте рішення щодо відхилення кандидатури ОСОБА_1 на посаду ректора ТНМУ як такої, що не відповідає вимогам ст. 42 Закону України «Про вищу освіту».

Не погоджуючись із висновками Міністерства охорони здоров`я України, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Порядок обрання, призначення та звільнення з посади керівника закладу вищої освіти регламентований статтею 42 Закону України «Про вищу освіту».

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» кандидат на посаду керівника закладу вищої освіти повинен вільно володіти державною мовою, мати вчене звання та науковий ступінь (для закладів вищої освіти мистецького спрямування - вчене звання та науковий ступінь або ступінь доктора мистецтва) і стаж роботи на посадах науково-педагогічних працівників не менш як 10 років. Кандидат на посаду керівника закладу вищої освіти державної чи комунальної форми власності має бути громадянином України.

В силу приписів ч. 3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) зобов`язаний оголосити конкурс на заміщення посади керівника закладу вищої освіти не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка займає цю посаду. У разі дострокового припинення повноважень керівника закладу вищої освіти конкурс оголошується протягом тижня з дня утворення вакансії.

Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) протягом двох місяців з дня оголошення конкурсу на посаду керівника закладу вищої освіти приймає (приймають) пропозиції щодо претендентів на посаду керівника закладу вищої освіти і протягом 10 днів з дня завершення терміну подання відповідних пропозицій вносить (вносять) кандидатури претендентів, які відповідають вимогам цього Закону, до закладу вищої освіти для голосування.

Пунктом 7 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2014 № 726, передбачено, що оголошення про проведення конкурсу не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту особи, яка займає посаду керівника, або протягом тижня з дня утворення вакантної посади публікується засновником у газеті «Освіта України» або в офіційному друкованому виданні засновника (засновників) та розміщується на його веб-сайті (у разі наявності) і офіційному веб-сайті закладу вищої освіти.

Як вбачається із оголошення у газеті «Освіта України», прийом документів претендентів на посаду ректора ТНМУ здійснюється протягом двох місяців з 23.12.2019 по 23.02.2019.

Відповідно до п. 10 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2014 № 726, претенденти для участі у конкурсі подають такі документи: заяву про участь у конкурсі на ім`я засновника, в якій зазначається про застосування або незастосування до претендента обмежень, встановлених частиною другою статті 42 Закону України «Про вищу освіту»; особовий листок з обліку кадрів з фотографією розміром 3 х 4 сантиметри; автобіографію; копії документів про вищу освіту, науковий ступінь та вчене звання; довідку про проходження попереднього (періодичного) психіатричного огляду, яка видається відповідно до Порядку проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 р. № 1465; довідку про наявність або відсутність судимості; витяг з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення; копію паспорта, засвідчену претендентом; копію трудової книжки; письмову згоду на збір та обробку персональних даних; копію посвідчення щодо вільного володіння державною мовою; засвідчену копію довідки про результати перевірки, видану органом, в якому така перевірка проводилася, або письмову заяву на ім`я засновника, в якій повідомляється, що до претендента не застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 563 «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади», та згоду на проходження перевірки та на оприлюднення відомостей стосовно претендента відповідно до зазначеного Закону.

Відповідно до п. 11 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2014 № 726, прийом документів претендентів здійснюється засновником протягом двох місяців з дня публікації оголошення про проведення конкурсу.

У разі надіслання документів поштою датою подання документів вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі.

Документи, подані претендентами після закінчення встановленого строку, не розглядаються та повертаються особам, які їх подали.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до МОЗ України із заявою про участь у конкурсі 19.02.2020 (вх. № К-2627 від 19.02.2020) та із заявою про долучення додаткових документів від 25.02.2020 (вх. № К-2994 від 25.02.2020).

Суд акцентує увагу, що в силу положень п. 11 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2014 № 726, документи, які ОСОБА_1 додав до заяви від 25.02.2020, правомірно не розглядалися комісією та були повернуті заявнику.

Щодо документів, які були подані разом із заявою від 19.02.2020, то як видно з матеріалів справи, до заяви від 19.02.2020 долучено копію дубліката диплома НОМЕР_1 без додатка, копію диплома магістра НОМЕР_2 без додатка та копію диплома доктора наук НОМЕР_3 .

Суд звертає увагу, що видача посвідчення щодо вільного володіння українською мовою, подача копії якого передбачена пунктом 10 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2014 № 726, регламентувалась Порядком атестації осіб, які претендують на вступ на державну службу, щодо вільного володіння державною мовою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 301.

Зазначений Порядок № 301 втратив чинність 03.12.2019 у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 № 974 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Тобто, станом на дату подачі позивачем заяви з відповідними документами до МОЗ України (19.02.2020), видача посвідчень щодо вільного володіння українською мовою не передбачалась.

17.01.2020 Національним агенством України з питань державної служби було видано роз`яснення № 83-р/з щодо підтвердження рівня вільного володіння державною мовою переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби, з якого вбачається, що документами про підтвердження рівня володіння державною мовою можуть бути документ державного зразка про середню/вищу освіту, в якому зазначено про вивчення предмету/дисципліни, що підтверджують знання української мови або посвідчення щодо вільного володіння державною мовою, отримані до 25.10.2019. На думку, Національного агенства України з питань державної служби зазначений перелік не є вичерпним.

В контексті всього вищевказаного, суд зазначає, що ОСОБА_1 не надано додатка до атестата, додатків до дипломів або будь-яких інших документів, які підтверджують володіння державною мовою у строк до 23.02.2020 (строк подачі документів кандидатами на посаду ректора ТНМУ). Натомість, архівна довідка, яка подана із заявою від 25.02.2020 правомірно не була взята до розгляду, оскільки подана поза межами строків подачі документів кандидатами на посаду ректора ТНМУ.

До того ж, суд акцентує увагу і на тому, що відповідно до п. 12 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2014 № 726, засновник проводить перевірку відповідності претендентів вимогам до керівника, встановленим частиною першою статті 42 Закону України «Про вищу освіту», і протягом десяти календарних днів з дати завершення строку подання претендентами документів подає перелік кандидатів на посаду керівника, які відповідають зазначеним вимогам, до закладу вищої освіти для голосування.

Відповідно до п. 13 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2014 № 726, усі претенденти, які своєчасно подали документи для участі в конкурсі, письмово повідомляються засновником про прийняте рішення щодо їх кандидатур не пізніше ніж протягом десяти календарних днів з дати закінчення строку подання претендентами документів.

Так, суд підкреслює, що лист МОЗ України № 11.3-16/ К-2627/3139-зв від 04.03.2020, яким ОСОБА_1 повідомлено про відхилення його кандидатури на посаду ректора ТНМУ, є за своєю правовою сутністю листом-повідомленням, надсилання якого передбачене п. 13 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2014 № 726.

Натомість, рішення по питанню винесення чи не винесення кандидатури позивача на голосування приймалося комісією з проведення перевірки відповідності претендентів вимогам до керівника закладу вищої освіти, і оформлене протоколом від 03.03.2020. Саме зазначеним протоколом від 03.03.2020 ухвалено подати до ТНМУ для голосування на посаду керівника ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 визнано таким, який не відповідає вимогам ч. 1 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту».

Так, позивачем було заявлено вимогу про визнання протиправним та скасування прийнятого Міністерством охорони здоров`я України рішення щодо відхилення кандидатури ОСОБА_1 на посаду ректора Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського, викладеного (на думку позивача) в листі від 04.03.2020 № 11.3-16/К-2627/3139-з.

Суд з такими твердженнями не погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Однак, позовні вимоги про скасування листів-повідомлень кандидатів, надіслані на виконання п. 13 Методичних рекомендацій щодо особливостей виборчої системи та порядку обрання керівника закладу вищої освіти, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2014 № 726, не можуть бути предметом розгляду в адміністративних судах, оскільки такі рішення не породжують певних правових наслідків, не спрямовані на регулювання тих чи інших відносин і не мають обов`язкового характеру для суб`єктів цих відносин.

Актом, який породжує певні правові наслідки для суб`єкта правовідносин у спірному випадку є протокол комісії з проведення перевірки відповідності претендентів вимогам до керівника закладу вищої освіти.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування листа МОЗ від 04.03.2020 № 11.3-16/К-2627/3139-з.

Позовна вимога щодо зобов`язання МОЗ України подати кандидатуру ОСОБА_1 на посаду ректора Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського до закладу вищої освіти для голосування є похідною, а тому також не підлягає задоволенню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Аналіз наведених норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що завданням судочинства є вирішення судом спору з метою ефективного захисту порушеного права.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається із квитанції № 1-1-660К від 15.06.2020, позивачем за подачу позову до Окружного адміністративного суду м. Києва було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

З огляду на те, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко