Справа № 520/14845/2020
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 р.Справа № 520/14845/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача Кокорєв Е.О.

представник відповідача Лук`янцев С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 28.12.20 року по справі № 520/14845/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про скасування вимог,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- скасувати вимогу про сплату недоїмки № від 04.09.2015 у повному обсязі;

- скасувати вимогу про сплату недоїмки № Ф-2447-25 від 02.12.2015 у повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо вимоги від 04.09.2015 № вказав, що оспорювана вимога зі сплати єдиного внеску винесена на підставі акту перевірки №166/20-31-17-01-08/ НОМЕР_1 від 04.09.2015р. Так, в ході проведення планової документальної перевірки, результатом якої є зазначений акт, було встановлено, що платником податків не було надано первинних документів на підтвердження понесених витрат. У зв`язку зі встановленими порушеннями за результатами перевірки встановлено несвоєчасну та неповну сплату ЄСВ за перевіряємий період, чим порушено вимоги п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування" від 08.07.2010. У зв`язку з чим винесено вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Щодо посилань позивача на оскарження податкових повідомлень-рішень прийнятих на підставі зазначеного акту, вказав на те, що в рамках провадження по справі № 520/9627/19 вимога від 04.09.2015 № до предмету позову не входила.

Щодо оскарження позивачем вимоги від 02.12.2015 № Ф-2447-25 в рамках адміністративного оскарження до органу податкового онтролю зазначив, що фактично рішенням про результати розгляду скарги від 11.08.2015 № 1334/Ш/20-40-10-04-14 було скасовано вимогу від 03.07.2015 № Ф-2447-25 яка є тільки інформацією про наявний борг у платника податків, сам борг скасовано не було.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що правовідносинам, які розглядаються у даній справі, передували обставини, які не доказуються у даній справі, оскільки були встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2020 у справі № 520/9627/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішень.

Так, під час розгляду справи № 520/9627/19 судом було встановлено, що позивач пройшов визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації та набув статус суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця. 18.03.2015 року до ЄДРПОУ внесено запис про припинення підприємницької діяльності позивача (запис 1169965).

07.08.2015 відповідачем видано наказ № 25 про проведення планової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , у якому вказано, що 19.08.2015 терміном 10 робочих днів буде проведено планову виїзну перевірку позивача за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 (а.с.19, т.1).

Фахівцями відповідача проведено документальну планову перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, про що складено акт від 04.09.2015 № 166/20-31-17-01-08/ НОМЕР_1 (а.с.36-51, т.1)

Під час проведення перевірки встановлено порушення :

п.177.2 ,177.4 ст177, п.167.1 ст.167 ПК України, внаслідок чого знижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 507557.85 грн;

п.185.1 ст.185, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість у розмірі 542672.00 грн.;

абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2, 8, ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого донараховано єдиний внесок у розмірі 127500.96 грн.

Порушення, встановлені актом перевірки, стали підставою для винесення податкового повідомлення рішення від 22.10.2015 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 761336.78 грн. в т.ч. основний платіж 507557.85 грн, штрафні санкції 253778.93 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 814008.00 грн., в тому числі основний платіж 542672.00 грн, штрафні санкції 271336.00 грн., рішення від 22.10.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 10212.32 грн.

Рішенням від 16.12.2019 №520/9627/19 адміністративний позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.10.2015 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 761336.78 грн.; № від 22.10.2015, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 814008.00 грн. Скасовано рішення від 22.10.2015 № , яким застосовані штрафні санкції у розмірі 10212.32 грн.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року по справі № 520/9627/19 залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року по справі № 520/9627/19 залишено без змін.

Також контролюючим органом на підставі акту від 04.09.2015 № 166/20-31-17-01-08/ НОМЕР_1 було винесено: вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 04 вересня 2015 року про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 127500,96 грн. (сто двадцять сім тисяч п`ятсот гривень 96 копійок); вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2447-25 від 02 грудня 2015 року про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 129721,92 грн. (сто двадцять дев`ять тисяч сімсот двадцять одна гривня 92 копійки).

Позивач посилаючись на неотримання вказаних вимог, вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем було порушено порядок проведення перевірки, що дає підстави вважати висновки такої перевірки передчасними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2020 у справі № 520/9627/19 було встановлено порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки, яка оформлена актом від 04.09.2015 № 166/20-31-17-01-08/ НОМЕР_1 .

Зокрема, Харківський окружний адміністративний суд у рішенні від 16.12.2019 року у справі № 520/9627/19 вказав на наступне "....Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення документальної планової невиїзної перевірки) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. перевірки та звірки платників податків.

Згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Аналіз положень ПК України, якими врегульовано проведення перевірок дає підстави висновку, що проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; вивчення наданих платником податків документів та інших матеріалів; оформлення результатів перевірки. Реалізація зазначених етапів означає наявність податкової перевірки як юридичного факту, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та винести податкове повідомлення-рішення.

Суд зазначає, що в якості підстави проведення перевірки наказ від 07.08.2015 № 25 містить посилання на п. 77.1, 77.4 ст. 77 ПК України, якими у редакції на момент виникнення спірних правовідносин було визначено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки, вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

При цьому, надіслання рекомендованим листом відповідного наказу вимагає доказів (повідомлення) про його вручення адресату.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення на адресу позивача повідомлення про проведення перевірки від 07.08.2015 року № 64/11505/10/20-31-17-02-11 та наказу від 07.08.2015 № 25, у строки визначені ст.77 ПК України. Крім того до матеріалів справи відповідачем не надано затвердженого належним чином плану-графіку перевірок на I квартал 2015 року, в якому передбачена перевірка позивача у зазначений період.

В той же час, як підставу проведення перевірки наказ від 07.08.2015 № 25 містить посилання на приписи п.79.1. ст.79 ПК України, відповідно до яких документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Суд зауважує, що відповідачем жодного доказу на підтвердження наявності підстав для проведення перевірки, які визначені ст.78 ПК України, в редакції на момент вчинення спірних правовідносин, в тому числі подання позивачем заяви про його перевірку відповідно до положень п.78.1.7 ст.78 ПК України не надано.

Суд також зазначає, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. Таким чином, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання.

Позивачем не заперечується факт отримання наказу від 07.08.2018 № 25, повідомлення про проведення перевірки № 64/11505/10/20-31-17-02-11, про що також вказано в акті перевірки.

Суд зауважує, що на момент призначення та проведення перевірки вказані документи містили посилання на різні види перевірок, які мають проводитися відносно позивача та відповідно підстави їх проведення.

Після отримання вказаних вище документів, позивач скористався правом недопуску фахівців контролюючого органу до перевірки, передбаченого ст.81 ПК України, та листом від 18.08.2015 повідомив відповідача про не допуск до проведення перевірки, який був направлений на адресу контролюючого органу рекомендованою поштою (а.с. 23, т.1).

Проте, як встановлено з акту перевірки відповідачем проведена документальна планова невиїзна перевірка у приміщенні податкового органу (а.с. 36, т. 1 зворотній бік).

Крім того суд звертає увагу на те, що згідно запису ЄДРПОУ на момент призначення та проведення перевірки позивач був знятий з податкового обліку у ДПІ у Київському районі м.Харкова ГУ Міндоходів з 19.03.2015 (номер зняття з обліку 864).

Отже, з наведених законодавчих приписів та встановлених у ході судового розгляду справи обставин, суд доходить висновку про порушення порядку проведення перевірки, що дає підстави вважати висновки такої перевірки передчасними.

Враховуючи порушення порядку проведення перевірки (відсутність податкової перевірки як юридичного факту), що потягнуло за собою недослідження податковим органом документів первинного та бухгалтерського обліку позивача, копії яких долучені до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що наслідки такої перевірки у вигляді оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій також не можуть бути визнані правомірними, у зв`язку із чим останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що суд не може підміняти відповідача і перебирати на себе функцію по проведенню перевірки і досліджувати самостійно документи, які безпідставно не досліджувалися і не враховувалися відповідачем..."

На підставі викладених висновків, судом було скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.10.2015 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 761336.78 грн.; № від 22.10.2015, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 814008.00 грн. та рішення від 22.10.2015 № , яким застосовані штрафні санкції у розмірі 10212.32 грн

Таким чином, порушення порядку проведення перевірки, яка оформлена актом від 04.09.2015 № 166/20-31-17-01-08/ НОМЕР_1 та протиправність прийнятих за результатами цієї перевірки податкових повідомлень-рішень встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили, а отже відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, є обставиною яка не доказується при розгляді даної справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної податкової вимоги від 02.12.2015 № Ф-2447-25 є наявний податковий борг, який виник внаслідок винесеної вимоги зі сплати єдиного соціального внеску від 04.09.2015 № на суму 127500,96 грн., яка винесена на підставі акту документальної позапланової перевірки № 166/20-31-17-01-08/ НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, а також те, що оскаржувані у даній справі вимоги винесені на підставі акту перевірки №166/20-31-17-01-08/ НОМЕР_1 від 04.09.2015р. порушення порядку проведення якої встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, колегія суддів дійшла висновку про те, що і наслідки такої перевірки у вигляді оскаржуваних вимог також не можуть бути визнані правомірними, у зв`язку із чим останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року по справі № 520/14845/2020 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 по справі № 520/14845/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 29.04.2021 року