Справа № 824/3200/14-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/3200/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький П.Д.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

28 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа Головне управління ДФС у Чернівецькій області про скасування наказу про звільнення та поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа Головне управління ДФС у Чернівецькій області, в якому просив:

- скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 року № 2176-О про звільнення ОСОБА_1 , з органів податкової міліції та з посади першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області;

- поновити ОСОБА_1 , на посаді в слідчому управління ГУ ДФС у Чернівецькій області, що відповідає аналогічній посаді першого заступника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Чернівецькій області;

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 29 жовтня 2014 року і до моменту поновлення на публічній службі.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.01.2021 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 року № 2176-О про звільнення ОСОБА_1 , з органів податкової міліції та з посади першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області;

- поновлено полковника податкової міліції ОСОБА_1 , на посаді першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області з 30.10.2014 року;

- стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.10.2014 року по 29.01.2021 року в сумі 580979,08 грн.

- рішення в частині поновлення полковника податкової міліції ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає негайному виконанню;

- в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.10.2014 року по 29.01.2021 року в сумі 580979,08 грн., позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення частини суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в цій частині прийняти по справі нове рішення, яким стягнути з ДФС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.10.2014 по 29.01.2021 в сумі 877667,50 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було враховано вимоги норми постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

29.03.2021 від ДФС України до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю. Зокрема посилається на те, що відповідно до практики Верховного Суду, належним відповідачем в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в даній справі є орган, в якому проходив службу позивач Головне управління ДФС у Чернівецькій області.

16.04.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, до якого позивач долучає довідку про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення за посадою першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області за березень 2018 року. У вказаному клопотанні позивач посилається на те, що за 1564 робочих днів вимушеного прогулу, середній заробіток становить 779653,45 грн.

Сторони в судове засідання не з`явилися, повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги та жоден з учасників справи в судове засідання не з`явився, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно послужного списку позивач проходив службу в податкових органах на різних посадах, серед яких: з 08.02.2012 року по 22.08.2012 рік на посаді виконувача обов`язків заступника начальника управління податкової міліції - начальника слідчого відділу державної податкової служби у Чернівецькій області, з 22.08.2012 року по 24.05.2013 рік на посаді заступника начальника управління податкової міліції - начальника слідчого відділу державної податкової служби у Чернівецькій області, з 24.05.2013 року зараховано у розпорядження Міністерства доходів і зборів України, з 24.05.2013 року по 29.10.2014 рік на посаді першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Чернівецькій області. (а. с. 131-136).

23.10.2014 року ГУ Міндоходів у Чернівецькій області здійснено перевірку відомостей зазначених в особовій справі ОСОБА_1 , про що складено довідку про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці. (т. 1 а. с. 158).

Наказом ГУ Міндоходів у Чернівецькій області від 29.10.2014 року № 162-О оголошено наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 року № 2176-О "Про звільнення ОСОБА_1 ", відповідно до п. 1 ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року № 1682-VII та пунктом 62 "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України РСР від 29 липня 1991 року. Звільнено з посади та податкової міліції, з постановкою на військовий облік: полковника податкової міліції ОСОБА_1 першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області. Підстава: довідка про результати перевірки відомостей, зазначені в особовій справі ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 16, 164).

Вважаючи звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов дійшов висновку, що наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 року № 2176-О про звільнення ОСОБА_1 з органів податкової міліції та з посади першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області, не відповідає об`єктивним обставинам справи.

При цьому, враховуючи довідку про середньомісячне та середньоденне збереження забезпечення ОСОБА_1 заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ДФС України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2014 по 29.01.2021 в сумі 580979,08 грн., згідно Порядку №100 від 08.02.1995.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014 №2176-О «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на службі в органах податкової міліції Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області, а апеляційна скарга подана щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ДФС України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2014 по 29.01.2021 в сумі 580979,08 грн., колегія суддів переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги, з огляду на що варто зазначити наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це зазначено у спеціальному законі. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року справа №21-8а15.

Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до вимог Податкового кодексу України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, постанови Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб наказом Міністерства Фінансів України від 17.07.2018 № 616 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 за № 928/32380, який набрав чинності 04.09.2018, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 розділу 1 вказаного Порядку у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях:

- місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події;

- одноденний розмір грошового забезпечення - місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події.

Згідно з п.4 розділу 12 Порядку № 616 особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошове забезпечення нараховується виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу.

Отже, цією спеціальною нормою передбачено обчислення грошового забезпечення із врахуванням календарних днів періоду вимушеного прогулу у разі поновлення на службі вказаних осіб.

Розділом II "Посадові оклади" Посадові оклади особам начальницького складу податкової міліції встановлюються залежно від займаних ними посад у розмірах, установлених додатками 9-11 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - постанова № 704) та визначених у штатних розписах відповідних органів ДФС, з дня призначення на відповідну посаду.

Стягуючи з ДФС України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.10.2014 по 29.01.2021 в сумі 580979,08 грн., суд першої інстанції зазначив, що працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому, розрахунок середнього заробітку за час затримки здійснений судом першої інстанції на підставі Порядку №100 від 08.02.1995 та довідки про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області (а.с.156 т.1).

Однак, суд апеляційної інстанції частково погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та рахує, що в даному випадку є всі підстави для розрахунку середнього заробітку в частині збільшення грошового забезпечення в 2018 році, оскільки підвищення грошового забезпечення здійснюється особам, які обіймали посаду на день такого підвищення, а враховуючи, що звільнення позивача відбулося незаконно і за відсутності такого звільнення він отримував би заробітну плату встановлену зі змінами у 2018 році, а отже є всі підстави для такого перегляду.

При цьому, взначаючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції не врахував обставину зміни тарифних ставок і коефіцієнти підвищення посадових окладів особам начальницького складу податкової міліції.

Так, як загальновідомо, порядок обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу безпосередньо врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з абзацами 7, 8 пункту 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

У разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 100 ( в редакції чинні на момент виникнення спірних відносин) у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Однак, Урядом прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100» (далі постанова № 1213), згідно з якою внесено зміни до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 № 100, зокрема й виключено п.10 вказаного Порядку.

Водночас, згідно роз`яснення щодо порядку обчислення середньої заробітної плати у звзязку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213 «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.02.1995 №100, норми постанови №1213 слід застосовувати з дня офіційного опублікування, а саме з 12.12.2020.

У роз`ясненні вказано наступне: "якщо дата події, з якою пов`язаний розмір середньої заробітної плати, відбулася до 11.12.2020 (включно), то застосовуються положення постанови №100 без змін, внесених постановою №1213. Якщо дата події, з якою пов`язаний розрахунок середньої заробітної плати, з 12.12.2020 і пізніше, то необхідно застосовувати положення постанови № 100 з урахуванням змін, внесених постановою № 1213".

Отже, оскільки судом встановлено незаконне звільнення позивача з органів податкової міліції з 29.10.2014, дата події, з якою пов`язаний розмір середньої заробітної плати є 30.10.2014, тобто до прийняття вказаних змін до Порядку №100, тому до даних спірних правовідносин підлягають застосуванню норми п.10 Порядку №100, чинні на момент звільнення позивача.

Визначаючи період вимушеного прогулу та день поновлення позивача на посаді суд зауважує, що першим днем вимушеного прогулу є день, наступний за днем звільнення, а саме: 30.10.2014 року.

Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи міститься довідка про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області (т. 1 а. с. 256).

Із змісту вказаної довідки видно, що в останні 2 місяці роботи, що передували звільненню, а саме у серпні та вересні 2014 року позивачем було отримано заробітну плату у розмірі 7800,90 грн. Середньоденний заробіток позивача становить 371,47 грн.

З матеріалів справи видно, що період вимушеного прогулу позивача з 30.10.2014 року (день наступний за днем звільнення) по 31.12.2017 складає: за 30.10.2014 року по 31.12.2014 рік - 45 робочих днів, за 2015 рік - 250 робочих днів, за 2016 рік - 251 робочих днів, за 2017 рік - 248 робочих днів. Загалом 794 дні.

Кількість робочих днів у 2018 році склала 250 днів. Вказаний період слід розділити на два: до підвищення посадового окладу - з 02 січня по 28 лютого 2018 року (41 робочий день) та після підвищення - з 1 березня 2018 по 29 січня 2021 року (729 робочих днів).

Таким чином, заробіток за час вимушеного прогулу з 30.10.2014 року по 28.02.2018 року складає 310 177,45 грн. (835х371,47 грн.)

Водночас, з 1 березня 2018 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», визначені тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, окладів за спеціальним званням, розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям та визначено порядок установлення надбавок та премій.

Пунктом 4 постанови № 704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (прожитковий мінімум на 01.01.2018 року - 1762,00 грн.).

Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень (примітка 1 до додатку 1 постанови № 704).

Відповідно додатку 10 до постанови № 704 «Схема тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу податкової міліції головних управлінь в областях, м. Києві та органу з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби» за посадою першого заступника начальника: управління, самостійного відділу тарифний розряд 46.

Додатком 1 до постанови № 704 «Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу» тарифний коефіцієнт до тарифного розряду 46 складає 4,64 грн.

Таким чином, посадовий оклад першого заступника начальника слідчого управління з 01.03.2018 складає 8180 грн.

Схемою тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (додаток 14 до постанови № 704) для військового (спеціального) звання полковник податкової міліції встановлено тарифний коефіцієнт 0,84.

Відтак, оклад за військовим (спеціальним) званням полковник податкової міліції 1480 грн.

Додатком 16 до постанови № 704 «Розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу» передбачено, що при вислузі від 15 до 20 років (на момент звільнення вислуга ОСОБА_1 становила повних 19 років служби) розмір надбавки, відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням становить 40%.

Отже, розмір надбавки за вислугу років 3864 грн.

16.04.2021 від позивача до суду надійшли додаткові докази, а саме довідка ГУ ДФС у Чернівецькій області від 09.04.2021 №136/10/24-97-08-13 про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення за посадою першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області за березень 2018 року.

Зі змісту вказаної довідки слідує, що згідно Порядку №100, з врахуванням постанови КМУ від 30.08.2017 №704 середньомісячне грошове забезпечення становить 13524 грн. з урахуванням податків. Середньоденне грошове забезпечення становить 644 грн. враховуючи 21 р.д. в березні 2018 року.

Таким чином, за період з 1 березня 2018 по 29.01.2021 року з урахуванням 729 робочих днів, заробіток за вимушений прогул складає 469476 грн. (644 грн. х 729 днів).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з:

- 30.10.2014 року по 28.02.2018 року 835 робочих днів при середньоденному заробітку позивача - 371,47 грн. становить 310177,45 грн.;

- 01.03.2018 року по 29.01.2021 року - 729 робочих днів при середньоденному заробітку позивача - 644 грн. становить 469476 грн.

Враховуючи викладене, загальна сума компенсації за вимушений прогул з 30 жовтня 2014 року по 29 січня 2021 складає 779 653,45 грн. (310177,45 грн.+469476 грн.), яка відшкодуванню позивачу.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з Державної фіскальної служби України, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з ДФС.

Колегія суддів зазначає, що оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення працівника на роботі, за своєю суттю є компенсацією середнього заробітку, то вона, як і середній заробіток за час вимушеного прогулу, підлягає стягненню з органу, у відносинах публічної служби з яким перебуває позивач.

Таким чином, оскільки оплата праці працівникам державних органів здійснюється за місцем проходження державної служби, а позивач проходив державну службу безпосередньо у Головному управлінні Міндоходів у Чернівецькій області на посаді першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань, висновок суду першої інстанції про стягнення відповідних виплат з ДФС України є помилковими, оскільки такі виплати підлягають стягненню саме з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області.

Таким чином, у відповідності до вимог діючого законодавства України, суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог, та стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, з урахуванням кількості днів вимушеного прогулу, що становить: 779 653,45 грн.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з прийняттям нового рішення в цій частині. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року скасувати в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.10.2014 року по 29.01.2021 року в сумі 580979,08 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2014 по 29.01.2021 в сумі 779 653 (сімсот сімдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят три) гривні 45 копійок.

В решті рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.