Справа № 640/16784/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Київ № 640/16784/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ у м. Києві) та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні виплати недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18 та застосування до виплати зазначеної суми перерахунку порядку, встановленого постановою КМУ від 22.08.2018 року №649;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18 однією сумою без застосування порядку, встановленого постановою КМУ від 22.08.2018 року №649, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», та виконати рішення суду протягом тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 08.12.2017 року звільнений у запас та виключений зі списку особового складу, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в м. Києві з призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ, як військовослужбовцю ЗСУ.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18 зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії згідно Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винагороди за участь в АТО в розмірах, зазначених у довідці фінансового управління Генштабу ЗСУ від 08.12.2017 року №305/897 з 09.12.2017 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання зазначеного судового рішення відповідачем здійснено перерахунок розміру пенсії з 09.12.2017 року та виконано розрахунок на доплату пенсії у сумі 37 676,38 грн., проте зазначена сума не виплачена позивачу з посиланням на те, що її виплата буде здійснена у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року.

Позивач, вважаючи, що відповідачем проявлено протиправну бездіяльність, звернувся до адміністративного суду з позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провадити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази, зобов`язано відповідача надати суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

Запитувані документи, а саме: матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 № НОМЕР_1 надійшли до суду 23.09.2019 року.

Від ГУ ПФУ в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, у якому підтверджено обставини здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 09.12.2017 року з урахуванням судового рішення, а також нарахування, але не виплати суми доплати до пенсії у розмірі 37 676,38 грн. Також відповідачем пояснено, що зазначену суму буде виплачено позивачу, але в порядку, визначеному постановою КМУ від 22.08.2018 року №649, при цьому доплату різниці пенсії за період з 27.11.2018 року по 28.02.2018 року вже здійснено в сумі 8 549,75 грн.

Відповідач посилається на постанову КМУ №649, яка набрала чинності 28 серпня 2018 року, відповідно до якої для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені обов`язки з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів, затвердженого цією постановою. Згідно пункту 4 Порядку рішення судів виконуються в прядку черговості за датою надходження до боржника.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2021 року (суддя Каракашьян С.К.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Келеберди В.І. від розгляду адміністративної справи №640/16784/19 відмовлено.

Відповідно до частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України за наявними у справі матеріалами.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Виходячи з матеріалів пенсійної справи №, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 09.12.2017 року отримує пенсію як військовослужбовець ЗСУ за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон №2262-ХІІ).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18 зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії згідно Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винагороди за участь в АТО в розмірах, зазначених у довідці фінансового управління Генштабу ЗСУ від 08.12.2017 року №305/897 з 09.12.2017 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили 27.12.2018 року, ГУ ПФУ в м. Києві у лютому 2019 року здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 (після перерахунку пенсія складає суму 14 970,00 грн), а саме: за період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року нараховано кошти у сумі 37 676,38 грн., проте зазначена сума позивачу не виплачена з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (далі - Постанова №649), про що повідомлено позивача листом від 11.03.2019 року №48263/07.

Також відповідачем виплачено ОСОБА_1 доплату різниці пенсії за період з 27.11.2018 року по 28.02.2018 року в сумі 8 549,75 грн.

Не погоджуючись з підставами невиплати заборгованості з пенсійних виплат, позивач зазначає, що положеннями національного та міжнародного законодавства неодноразово зверталася увага на те, що виконання судових рішень не може відстрочуватися на незаконних підставах, відсутність бюджетних коштів не є підставою для невиконання судових рішень, а Кабінетом Міністрів України виданням постанови №649 всупереч зазначеним положенням законодавства поставлено гарантовані законом пенсійні виплати в залежність від бюджетних призначень, з чим звернувся до суду.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з того, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно із пунктом 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України здійснення видатків бюджету чи надання кредитів з бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням, всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України, є порушенням бюджетного законодавства.

З 28 серпня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду», пунктом 2 якої встановлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

При цьому, Порядок №649 визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Як встановлено судом з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, Окружним адміністративним судом міста Києва 12 листопада 2019 року ухвалено рішення у справі №640/5248/19, відповідно до якого визнано протиправним та скасовано Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено в частині розподілу судових витрат, водночас залишено без змін рішення суду першої інстанції в частини визнання протиправними та нечинними пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Із змісту зазначених судових рішень у справі №640/5248/19 вбачається, що положеннями статті 1291 Основного Закону чітко закріплено, що порядок виконання судових рішень визначається законом.

Сфера застосування Порядку №649 розповсюджується на рішення суду, що набрали законної сили. При цьому Порядок встановлює певний механізм виконання судових рішень, черговість їх виконання, обмеження у виділенні відповідних коштів, та передбачає ухвалення рішення про відсутність підстав для виплати суми, розрахованої на підставі судового рішення.

Таким чином, Кабінет Міністрів України фактично встановив інакший порядок виконання судових рішень, боржниками за якими є органи ПФУ, відмінний від установленого законами України №1404-VIІІ та №4901-VI, тим більш такий, що обтяжує права громадян на отримання соціального захисту.

Питання, які врегульовано Порядком №649, не відносяться до функцій Кабінету Міністрів України, а підлягають регулюванню на законодавчому рівні або принаймні, мають бути делеговані законодавством Уряду.

Зважаючи на те, що у законах України «Про виконавче провадження» та «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» відсутні норми, які б уповноважували Кабінет Міністрів України встановлювати окремий порядок виконання судових рішень, у яких боржником є Пенсійний фонд України або його органи, суди погодилися з тими твердженнями, що, приймаючи оскаржувану постанову, Кабінет Міністрів України діяв з перевищенням повноважень.

Отже, суд виходить з того, що постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» визнана в судовому порядку нечинною в частині пункту 1, яким затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів, які набрали законної сили.

Також суд враховує, що у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України (пункт 3 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Окрім того, в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Отже, виходячи із зазначених положень законодавства, а також з встановлених судом фактичних обставин, суд вважає наявними та підтвердженими обставини протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у нездійсненні виплати недоплаченої частини основного розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18 з підстав застосування до виплати зазначеної суми перерахунку Порядку №649, визнаного нечинним за судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Відповідно підлягають задоволенню позовні вимоги позивача у зазначеній частині, а також щодо необхідності зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити ОСОБА_1 виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18.

В частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходу, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», та виконати рішення суду протягом тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За правилами статті 3 цього закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тобто, положення зазначених статей Закону №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Відповідно до статті 4 Закону №2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з пунктом 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Отже, основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Відтак, Закон №2050-ІІІ пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Пункти 1, 2 цього Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно пункту 4 Порядку визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» також визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Виходячи з вищенаведеного, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ, статтею 55 Закон № 2262-XII та Порядком №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 по справі №522/5664/17 (провадження К/9901/2999/17), від 20.02.2018 по справі №336/4675/17 (провадження №К/9901/23/17), і від 05.10.2018 по справі №162/787/16-а (провадження №К9901/33652/18).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

З наведеного слідує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Як вже встановлено судом вище ОСОБА_1 нараховано, але не виплачено суму 37 676,38 грн за період часу з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року. Зазначена сума не виплачена з 27.12.2018 року (дата набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18).

Таким чином позовні вимоги позивача щодо нарахування та виплатити компенсації втрати частини його доходів підлягають задоволенню за весь період затримки виплати, тобто, починаючи з 27.12.2018 року, та по день здійснення фактичної виплати.

Водночас, вимоги позивача щодо здійснення виплат однією сумою є передчасними, оскільки фактично відповідачем виплати нарахованої пенсії за відповідний період часу ще не проводилося, а судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Також суд зазначає, що порядок набрання законної сили судовим рішенням та порядок звернення до виконання судових рішень визначені Кодексом адміністративного судочинства України, тому вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача виконати рішення суду протягом тридцяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили належним чином не обґрунтовані та не узгоджуються з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню у разі задоволення позовних вимог.

Згідно частини третьої зазначеної статті при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач в силу положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій.

За таких обставин судові витрати суд відносить за рахунок Державного бюджету України на підставі частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 виплати недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18 та застосування до виплати зазначеної суми перерахунку порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 09.12.2017 року по 26.12.2018 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 року у справі №826/9098/18, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», починаючи з 27.12.2018 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда