Справа № 120/6181/20-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 квітня 2021 р. Справа № 120/6181/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що по досягненню 60 років позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, відповідач рішенням за № 57 від 06.08.2020 року відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком з причин недостатності необхідного страхового стажу - 27 років. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки страховий стаж позивача підтверджується записами у трудовій книжці, яка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.

Ухвалою суду від 04.11.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивач подав до суду заяву з додатками, відповідно до якої недоліки позовної заяви усунуто, в зв"язку з чим ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представниця відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначила, що позивач звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2018р. право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років.

Згідно з п. 4.2 та п. 4.7 Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, перевіряє зміст та належність оформлення наданих для призначення пенсії документів.

Рішенням Головного управління від 06.08.2020 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком, з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

Тоді для підтвердження стажу роботи позивачем надавався ряд уточнюючих довідок, серед яких:

довідка №307 від 17.06.2020р., видана ВАТ «Вінницький підшипниковий завод», про заробітну плату за період з липня 1976р. по травень 1978р. та уточнююча довідка (без номера та дати вихідної реєстрації) про стаж за період роботи з 27.07.1976р. по 04.05.1978р.; проте, взяти до уваги зазначені довідки при обчислення стажу неможливо, з огляду на невідповідність прізвища особи, зазначеного в них - Пнєвський, та паспортних даних заявника - ОСОБА_2 ;

архівна довідка №П-24-50422/24-30 від 17.06.2020, видана архівним відділом Вінницької міської ради з 13.06.1990 по 01.06.1992; проте, взяти до уваги зазначені довідки при обчислення стажу неможливо, з огляду на невідповідність прізвища особи, зазначеного в наказі про прийняття на роботу та у відомостях про нарахування заробітної плати за червень-вересень 1990 - Гневський, та паспортних даних заявника - ОСОБА_2 .

Враховуючи вище зазначене, для врахування відповідних періодів трудової діяльності позивача на підставі записів у трудовій книжці законні підстави були відсутні, з огляду на невідповідність особистих даних працівника, зазначених у первинних документах за відповідні періоди, паспортним даним позивача.

Позивачем також було надано архівну довідку №П-24-38434/24-30 від 17.06.2020, видану архівним відділом Вінницької міської ради, про стаж за період роботи з 23.07.1984р. по 19.02.1990р.; проте, взяти до уваги зазначені довідки при обчислення стажу неможливо, з огляду на наявну розбіжність між датою прийняття - 23.07.1984р., та датою видачі відповідного наказу - 22.07.1985р.; в наказі про звільнення значиться ОСОБА_1 (ініціали не розшифровані). При цьому, наявні відомості про заробітну плату за зазначений період трудової діяльності із відміткою про те, що в документах про нарахування заробітної плати значиться ОСОБА_1 , які і були враховані при обчисленні загального стажу роботи заявника.

До заяви від 25.09.2020 позивачем надано уточнюючі довідки №493 від 31.08.2020 про стаж та №492 від 31.08.2020 про заробітну плату, видані ВАТ «Вінницьким підшипниковий завод», за період роботи позивача в даному підприємстві, згідно яких він дійсно працював та отримував заробітну плату з 27.07.1976р. по 04.05.1978р. При цьому, вже вірно зазначено особисті дані працівника. Зазначені відомості про трудову діяльність були враховані при обчисленні стажу.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача становить 26 років 3 місяці 2 дні, що все ж недостатньо для призначення пенсії за віком. При цьому, до стажу зараховано також періоди навчання заявника у ВНЗ та проходження ним строкової військової служби.

Враховуючи вище викладене, Головним управлінням було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 27 років.

На підставі викладеного представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 по досягненні 60 -річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». До заяви були надані документи, які підтверджують наявність трудового стажу необхідного для призначення пенсії.

Рішенням відповідача №57 від 06.08.2020 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. У вказаному рішенні зазначено, що заявником надано ряд уточнюючих довідок для підтвердження стажу роботи, серед яких:

довідка №307 від 17.06.2020р., видана ВАТ «Вінницький підшипниковий завод», про заробітну плату за період з липня 1976р. по травень 1978р. та уточнююча довідка (без номера та дати вихідної реєстрації) про стаж за період роботи з 27.07.1976р. по 04.05.1978р.; проте, взяти до уваги зазначені довідки при обчислення стажу неможливо, з огляду на невідповідність прізвища особи, зазначеного в них - ПнЄвський, та паспортних даних заявника - ОСОБА_3 ;

архівна довідка №П-24-50422/24-30 від 17.06.2020р., видана архівним відділом Вінницької міської ради з 13.06.1990р. по 01.06.1992р.; проте, взяти до уваги зазначені довідки при обчислення стажу неможливо, з огляду на невідповідність прізвища особи, зазначеного в наказі про прийняття на роботу та у відомостях про нарахування заробітної плати за червень-вересень 1990р. - Гневський, та паспортних даних заявника - ОСОБА_2 .

Враховуючи вище зазначене, для врахування відповідних періодів трудової діяльності позивача на підставі записів у трудовій книжці законні підстави були відсутні, з огляду на невідповідність особистих даних працівника, зазначених у первинних документах за відповідні періоди, паспортним даним позивача.

Також, заявником надано архівну довідку №П-24-38434/24-30 від 17.06.2020, видану архівним відділом Вінницької міської ради, про стаж за період роботи з 23.07.1984 по 19.02.1990; проте, взяти до уваги зазначені довідки при обчислення стажу неможливо, з огляду на наявну розбіжність між датою прийняття - 23.07.1984, та датою видачі відповідного наказу - 22.07.1985; в наказі про звільнення значиться ОСОБА_1 (ініціали не розшифровані). При цьому, наявні відомості про заробітну плату за зазначений період трудової діяльності із відміткою про те, що в документах про нарахування заробітної плати значиться ОСОБА_1 , які і були враховані при обчислення загального стажу роботи заявника.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж заявника становить 24 роки 5 місяців 24 дні, що недостатньо для призначення пенсії за віком. При цьому, до стажу зараховано також періоди навчання заявника у ВНЗ та проходження ним строкової військової служби.

Враховуючи вище викладене, вирішено відмовити ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 27 років.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з записами, які містяться в трудовій книжці позивача вбачається, що 27.07.1976 року позивач прийнятий слюсарем механо - зборочних робіт по 3 розряду в сепараторний цех, а 04.05.1978 року звільнений в зв"язку з призовом на військову службу ( записи в трудовій книжці №2 -3 ).

З 28.06.1982 позивач прийнятий на посаду вантажника відділу збуту Вінницької кондитерської фабрики та був звільнений 07.07.1985 за власним бажанням (записи у трудовій книжці 8-10). Підстава внесення запису про звільнення - наказ №88 від 03.07.1985 року.

В подальшому з 23.07.1985 позивач прийнятий на посаду робітника 2-го розряду на ЖКК комбінату «Вінницяпромбуд» на підставі наказу №93-к від 22.07.1985, на якій працював до 19.02.1990 (записи у трудовій книжці 11-14). Із зазначеної посади позивач був звільнений на підставі наказу №20-к від 19.02.1990 року.

Відповідно до архівної довідки архівного відділу Вінницької міської ради №П-24-38434/24-30 від 17.06.2020 зазначено, що наказом начальника Житлово-комунальної контори комбінату «Вінницяпромбуд» від 22.07.1985 №93-к, ОСОБА_1 зараховано робітником 2-го розряду з 23.07.1984 ( так в документі ). Наказом начальника Житлово-комунальної контори комбінату «Вінницяпромбуд» від 19.02.1990 №20-к ОСОБА_1 , робітником 2-го розряду, звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 28 КЗпП УРСР з 19.02.1990.

Разом з тим, в зазначеній довідці також вказано, що в документах про нарахування заробітної плати за 1985 - 1990 роки значиться ОСОБА_1 , який працював в Житлово-комунальній конторі комбінату «Вінницяпромбуд».

Також, згідно з записами в трудовій книжці позивача вбачається що ОСОБА_1 з 13.06.1990 прийнятий на посаду асфальтобетонника 4-го розряду на дорожню дільницю ПМК №15 комбінату «Укррадгоспвинбуд», на якій працював до 01.06.1992 (записи у трудовій книжці 15-16). Підстава внесення запису про прийняття на роботу - наказ №66-к від 13.06.1990, а про звільнення в зв"язку з переводом - наказ №65 - к від 28.05.1992 року.

Відповідно до довідки архівного відділу Вінницької міської ради №П-24-50422/24-30 від 03.07.2020 зазначено, що наказом начальника ПМК №15 комбінату «Укррадгоспвинбуд» від 13.06.1990 №66-к, ОСОБА_4 (так в документі) зараховано на посаду асфальтобетонника 4-го розряду на дорожню дільницю з 13.06.1990. Наказом начальника ПМК №15 комбінату «Укррадгоспвинбуд» від 28.05.1992 №65-К ОСОБА_1 (так в документі), асфальтобетонника 4-го розряду звільнено у зв`язку з переведенням на ЖБК м. Вінниці з 01.06.1992.

Надаючи оцінку діям відповідача щодо не зарахування до загального стажу позивача відповідних періодів роботи, а також позовним вимогам позивача про зарахування до стажу роботи періодів з 27.07.1976 по 04.05.1978, з 23.07.1984 по 19.02.1990, з 13.06.1990 по 01.06.1992 року, суд зауважує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності на загальних підставах.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування спірних періодів роботи в трудовий стаж позивача, з підстав вказаних в рішенні №57 від 06.08.2020 року.

При цьому суд наголошує, що відповідні періоди роботи належним чином відображені в трудовій книжці позивача, а оскаржуване рішення №57 від 06.08.2020 року не містить обгрунтування чому наявний трудовий стаж позивача не може бути підтверджений саме на підставі відповідних записів у трудовій книжці.

Суд акцентує увагу на тому, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, в якій прізвище позивача відповідає паспортним даним позивача.

Разом з тим, надаючи оцінку позовним вимогам позивача про зарахування до стажу роботи періодів з 27.07.1976 по 04.05.1978, з 23.07.1984 по 19.02.1990, з 13.06.1990 по 01.06.1992 року суд вказує таке.

Як видно з матеріалів пенсійної справи, наданих відповідачем, після прийняття відповідачем рішення від 06.08.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком, позивачем в подальшому було додатково подано до органу пенсійного фонду архівну довідку №П-24-38434/24-30 від 17.06.2020, видану архівним відділом Вінницької міської ради, про стаж за період роботи з 23.07.1984р. по 19.02.1990р., а також уточнюючі довідки №493 від 31.08.2020 про стаж та №492 від 31.08.2020 про заробітну плату, видані ВАТ «Вінницьким підшипниковий завод», за період роботи позивача в даному підприємстві, згідно яких він дійсно працював та отримував заробітну плату з 27.07.1976р. по 04.05.1978р. При цьому, вже вірно зазначено особисті дані працівника.

Відповідачем було частково враховано відомості про трудову діяльність позивача, зазначені у вказаних довідках, при обчисленні стажу позивача.

Зазначене вбачається з рішення відповідача від 29.09.2020 року № 57 про відмову в призначенні пенсії за віком, в якому зазначено, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача становить 26 років 3 місяці 2 дні, що все ж недостатньо для призначення пенсії за віком. При цьому, до стажу зараховано також періоди навчання заявника у ВНЗ та проходження ним строкової військової служби.

Так, відповідно до розрахунку призначення пенсії за віком позивачу від 25.09.2020 року в розрахунок стажу позивача включено відповідні періоди, зокрема в розрізі спірних періодів:

27.07.1976 - 04.05.1978 ( 1 р. 9 міс. 8 дн.)

28.06.1982 - 07.07.1985 ( 3 р. 0 м. 10 дн.)

15.07.1985 - 15.02.1990 ( 4 р. 7 м. 1 д .)

01.06.1992 - 01.03.2002 ( 9 р. 9 м. 0 д.).

При цьому суд зауважує, що підтвердженим згідно з записами в трудовій книжці стажем роботи позивача в спірні періоди є:

27.07.1976 - 04.05.1978

28.06.1982 - 07.07.1985

23.07.1985 - 19.02.1990

13.06.1990 - 01.06.1992.

Відтак, зокрема саме зазначені періоди роботи мають бути зараховані до страхового стажу позивача, а в сукупності з іншими періодами роботи, які визнаються відповідачем, у позивача наявний страховий стаж понад 27 років, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України №1058.

Враховуючи що щодо підтверджених записами трудової книжки періодів роботи позивача 28.06.1982 - 07.07.1985 та 23.07.1985 - 19.02.1990 у розрахунку стажу відповідачем з незрозумілих причин враховано дещо інші періоди, а саме 28.06.1982 - 07.07.1985 та 15.07.1985 - 15.02.1990, а також приймаючи до уваги, що відповідачем самостійно зараховано до стажу позивача період роботи 27.07.1976 - 04.05.1978, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню і до страхового стажу позивача слід зарахувати періоди роботи з 28.06.1982 по 07.07.1985, з 23.07.1985 по 19.02.1990 та з 13.06.1990 по 01.06.1992.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 7 від 06.08.2020 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом захисту позивача в спірних правовідносинах буде зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування " з 05.05.2020 року, зарахувавши при цьому до стажу роботи позивача періоди роботи з 28.06.1982 по 07.07.1985, з 23.07.1985 по 19.02.1990 та з 13.06.1990 по 01.06.1992.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

На підставі викладено, суд приходить до висновку, що з вищенаведених мотивів та підстав адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України і присуджує на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 7 від 06.08.2020 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з 05.05.2020 року, зарахувавши при цьому до стажу роботи позивача періоди роботи з 28.06.1982 по 07.07.1985, з 23.07.1985 по 19.02.1990 та з 13.06.1990 по 01.06.1992.

Стягнути на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21050, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна