Справа № 520/7960/20
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 р.Справа № 520/7960/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., м. Харків по справі № 520/7960/20

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання дій протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №220 від 10.04.2020р «Про застосування до працівників управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень» в частині, що стосується застосування дисциплінарного стягнення відносно лейтенанта поліції, інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №4 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №321/ос від 19.05.2020 р. «Про особовий склад» в частині, що стосується звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції, інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №4 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 в посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №4 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, зі спеціальним званням лейтенанта поліції, без обов`язкового проходження атестації та стажування;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України виплатити грошове забезпечення із 19 травня 2020 року по день поновлення в посаді за час вимушеного прогулу;

- у разі прийняття судом постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №4 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, зі спеціальним званням лейтенанта поліції та стягнення із Департаменту патрульної поліції Національної поліції України грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць, звернути зазначену постанову до негайного виконання;

- стягнути із Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року у справі № 520/7960/2020 та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що в порушення ч. 1 ст.2 КАС України, упереджено та без належної правової оцінки, без виклику сторін в порядку спрощеного позовного провадження, по справі було взято до уваги лише матеріали службового розслідування та фактично зроблено оцінку фактам, наведеним в цих матеріалах, як таким що нібито дійсно мали місце, та водночас не встановлені іншим судом у відповідному чинному судовому рішенні у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР від 23.01.2020 № 0000051. При цьому, судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що матеріали службового розслідування були складені у відповідності до повідомлення про підозру ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР від 23.01.2020 № 0000051, а позивач заперечує проти цих фактів. Зазначає, що у кримінальному провадженні вину ОСОБА_1 не доведено, станом на дату закінчення службового розслідування відносно позивача навіть не було складено обвинувального акту у кримінальному провадженні від 23.01.2020 №0000051. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що вона у період з 13.07.2018 по 19.02.2020 року жодного разу не вчинила дисциплінарного проступку, за місцем проходження служби характеризується позитивно. Позивач зазначає, що до 19.05.2020 року її не було ознайомлено з наказом від 28.02.2020 № 407 про проведення відносно неї службового розслідування, що позбавило її право на належний захист та надання пояснень. Також зазначає, що перебувала на лікарняному у період з 18.02.2020 по 19.05.2020. Таким чином, позивач зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо законності та правомірності наказу № 220 від 10.04.2020 року в частині застосування дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_1 є безпідставним, а отже, протиправним, та сам наказ в цій частині підлягає скасуванню. В зв`язку з чим протиправним є і наказ від 321/ос від 19.05.2020 в частині звільнення ОСОБА_1 .

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, та відзиву, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , лейтенант поліції, працювала на посаді інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 управління патрульної поліції в Харківській області ДПП.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 28.02.2020 № 407 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» було проведено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин порушення службової дисципліни інспекторами взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 та лейтенантом поліції Сорокіною Аліною Олегівною, що призвело до внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 23.01.2020 № 0000051, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, а також повідомлення їм про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Наказом №220 від 10.04.2020 до інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом №321 о/с від 19.05.2020 позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

За матеріалами службового розслідування встановлено, що 21.01.2020 у період часу з 19:48 до 20:42 під час несення служби у складі автопатруля «Купол-1104» ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_1 отримав повідомлення зі служби « 102» про те, що за адресою м.Харків вул. Балакірєва, 5а, гр. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом не впоралася з керуванням та з`їхала в кювет.

Прибувши на місце ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 запропонували ОСОБА_3 надати документи на право керування транспортним засобом та документи на автомобіль. В усній бесіді гр. ОСОБА_4 повідомила, що вона вже зателефонувала на скорочений номер екстреного виклику поліції та відмінила попередній виклик.

Проте, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомили ОСОБА_3 про намір скласти протокол про ДТП, з одночасним повідомленням про те, що вона у випадку складання протоколу про адміністративне правопорушення змушена бути заплатити штраф та буде позбавлена права керування транспортним засобом.

Після чого запропонували останній сісти у службовий автомобіль для складання протоколу, надали гр. ОСОБА_3 бланки протоколів, створивши умови, за яких вона хвилювалася щодо вилучення посвідчення на право керування транспортним засобом.

Розуміючи хвилювання гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 запропонували передати їм за не складання протоколу про адміністративне правопорушення за фактом ДТП неправомірну вигоду у сумі 2000 грн., зазначивши, що вказані кошти мають бути передані цього ж дня. Оскільки у гр. ОСОБА_3 кошти у вказаному розмірі були відсутні, вона перерахувала їх з власної банківської картки на карту , яка належала ОСОБА_1 .

Після одержання коштів ОСОБА_1 склала електронний рапорт про те, що на місці виклику за адресою: м.Харків,вул.Балакірєва,5а, працівниками поліції ДТП не виявлено, ніхто на телефонні дзвінки не відповідав, з написанням заяви не звертався. Обстеженням прилеглої території, автомобіля, підозрілих осіб або будь-яких правопорушень працівниками поліції не виявлено; скарги та претензії до працівників поліції не надходило.

30.03.2020 за результатами службового розслідування затверджено висновок, відповідно до якого за порушення службової дисципліни, що виразилося у невиконанні вимог п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», абзаців 2, 3, 6 п.1 р.2 та п.3 р.4 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, пп.1,10, 11,1 3 п.3.1 р.3 Посадової інструкції інспектора управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, затвердженої наказом ДПП від 22.11.2018 № 5127, враховуючи встановлені під час службового розслідування обставини, п.7 ч.3 ст.13, ч. 3 ст.19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

На підставі висновку службового розслідування видано наказ від 10.04.2020 № 220 «Про застосування до працівників управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень», яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом начальника Департаменту патрульної поліції від 19.05.2020 № 321 о/с «По особовому складу» позивача відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби з виплатою грошової компенсації за 10 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році. Підстава звільнення наказ Департаменту патрульної поліції від 10.04.2020 № 220.

Згідно розписки датованої 19.05.2020 позивач отримав трудову книжку та витяг з наказу про звільнення; також зазначено, що в день звільнення на лікарняному, у відпустці не перебуває, претензій щодо звільнення, в оформленні документів до ВКЗ УПП в Харківській області ДПП не має.

Згідно листка непрацездатності з серії АДР № 441861 у період з 28.02.2020 по 27.03.2020 позивач перебувала на лікарняному. Згідно листків непрацездатності серії АДР №786220 позивач перебувала на лікарняному з 28.03.2020 по 06.05.2020, НОМЕР_1 позивач перебувала на лікарняному з 07.05.2020 по 16.05.2020 включно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено, що при звільненні позивача зі служби в поліції було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду заподіяну авторитету поліції, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції, у зв`язку із чим застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є законним та обґрунтованим. Тому підстави для скасування оскаржених наказів відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Згідно ч.1 ст. 1 вказаного Закону, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Положеннями частини першої та другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Згідно пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 року №1179 (далі - Правила), за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Відповідно до вимог абзацу першого, другого та п`ятого пункту 1 розділу II вказаних Правил, поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Таким чином, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Згідно пункту шостого частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі за текстом - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За приписами п.1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту поліцейський зобов`язаний бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поліцейський зобов`язаний поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; поліцейський зобов`язаний утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України. Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції, що визначено у частині 3 статті 11 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За змістом ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту визначено, зокрема, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлений Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року № 893, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за №1355/32807 (далі за текстом - Порядок).

Згідно з п. 1 розділу II Порядку службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. 2 розділу II Порядку службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення; повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку.

З аналізу вищевказаних приписів слідує, що отримання відповідачем інформації (доповідної записки) про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та повідомлення позивачу про підозру, є достатньою підставою для призначення та проведення службового розслідування.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці.

Згідно матеріали справи, в ході проведення службового розслідування факт порушення службової дисципліни позивачем підтвердився. Саме дії позивача, які призвели до повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України є несумісними з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських та підривають авторитет органів Національної поліції в цілому.

Доводи позивача про те, що її було звільнено на підставі наявності повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України в кримінальному провадженні № 0000051, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно наказу Департаменту патрульної поліції від 10.04.2020 № 220 позивача було звільнено зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліції», пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», абзаців другого, третього та шостого пункту 1 розділу II та пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року № 1179, а також враховуючи всі обставини, які були встановлені в ході службового розслідування, вимоги частини третьої статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» та пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Наказ Департаменту патрульної поліції від 10.04.2020 № 220 у відповідності до вимог ч. 1 ст. 4 Статуту чітко сформульований. В ньому зазначено, що стало підставою застосування до позивача дисциплінарного стягнення, в чому саме виразився дисциплінарний проступок та порушення яких вимог законодавства встановлено в діях позивача. На підставі вказаного наказу Департаментом патрульної поліції 19.05.2020 було видано наказ № 321 о/с, за яким відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліції» позивача було звільнено зі служби в поліції.

Відповідно до частини 1 статті 13 Статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчиненні дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобіганні вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Частиною 9 статті 23 Статуту передбачено, що поліцейський, звільнений з поліції за вчинення дисциплінарного проступку, не може бути прийнятий на службу до поліції протягом трьох років з дня виконання наказу про звільнення.

Колегія суддів зазначає, що за висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 листопада 2019 року по справі №826/6107/18 (провадження №К/9901/20337/19) рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі ККУ.

Поряд з цим, Верховний Суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з драв людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «Є. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Акцентуючи увагу на тому, що Закон України «Про Національну поліцію» виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, Верховний Суд по справі №802/1172/17-а від 19.04.2019 звертає увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Верховний Суд у вищезазначеній справі зробив висновок про те, що доводи позивача про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність відповідного судового рішення (вироку), яке набрало законної сили, яке би підтверджувало факт учинення ним діяння, що ставиться йому в провину, є безпідставними.

Колегією суддів встановлено, що рішення про захід впливу у вигляді звільнення вжито до позивача за дії, що виразились у скоєнні проступку, що підриває авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, порушення етики поведінки поліцейського, чим допущено порушення службової дисципліни.

Тобто, наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах, натомість, встановлення вини останньої у скоєнні злочину є компетенцією кримінального суду.

Рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України. При цьому предметом даного адміністративного позову є саме порушення апелянтом службової дисципліни.

Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що при визначенні позивачу виду дисциплінарного стягнення відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його вчинено, його попередня поведінка, його характеристика, а також шкоду, заподіяну авторитету органів поліції.

Крім того, суд зауважує, що обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є правом роботодавця в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, відносно якої має бути застосовано таке стягнення, тобто належить до дискреційних повноважень відповідача, який за умови встановлення факту порушення службової дисципліни має право з урахуванням всіх обставин справи та особи порушника обрати один з визначених законом видів покарання.

Аналогічні висновки містять в постановах Верховного Суду від 21.12.2018 по справі №805/623/16-а, від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 22.03.2019 у справі 804/676/18, від 22.11.2019 у справі 826/6107/18, від 31.03.2020 у справі 806/2492/16, від 25.06.2020 №2240/2329/16.

Таким чином, доводи позивача про відсутність підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності з огляду на відсутність відповідного судового рішення (вироку), яке набрало законної сили, яке би підтверджувало факт учинення нею діяння, що ставиться їй в провину, як і доводи щодо порушення відповідачем принципу презумпції невинуватості, оскільки звільнення позивача відбулось до встановлення його вини обвинувальним вироком суду, є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах законодавства, адже підставою звільнення позивача було порушення ним Дисциплінарного статуту, а не наявність кримінального провадження, чи доведення вини останнього у вчиненні злочину. Тобто, оскаржуваними наказами позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, при цьому не з підстав скоєння кримінального правопорушення, а через вчинення дій, які є дисциплінарним проступком.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача, що про те, що у період з 13.07.2018 по 19.02.2020 року позивач жодного разу не вчинила дисциплінарного проступку, оскільки наявність у позивача попередньої бездоганної поведінки як лейтенанта поліції, зокрема, відсутність непогашених дисциплінарних стягнень не виключає можливість застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про те, що до 19.05.20220 року її не було ознайомлено з наказом від 28.02.2020 № 407 про проведення відносно неї службового розслідування, що позбавило її право на належний захист та надання пояснень.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 01.03.2020 ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення зі змістом наказу ДПП від 28.02.2020 № 407 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії», що підтверджується рапортом лейтенанта поліції ОСОБА_5 та відеоматеріалом, які надані до відзиву на адміністративний позов. Зокрема, факт відмови від ознайомлення з витягом з наказу ОСОБА_1 зафіксовано на нагрудну відеокамеру працівника УПП в Харківській області ДПП №0157 (а.с.43,63).

Крім того, в матеріалах службового розслідування міститься пояснення позивача від 17.03.2020, за змістом якого ОСОБА_1 відмовилась надавати будь-які пояснення.

Таким чином, у проміжок часу до 19 травня 2020 року позивачу було відомо про факт проведення у відношенні неї службового розслідування.

Щодо доводів апеляційної скарги про перебування її на лікарняному з 18.02.2020 по 19.05.2020, колегія суддів зазначає зазначає, що згідно листка непрацездатності серії АДР №441812, позивач перебувала на лікарняному з 18.02.2020 по 27.02.2020; згідно листка непрацездатності серії АДР № 786220, позивач перебувала на лікарняному з 28.03.2020 по 06.05.2020; згідно листка непрацездатності серії АДР № 786351, позивач перебувала на лікарняному з 07.05.2020 по 16.05.2020 включно.

Таким чином, у день застосування до позивача дисциплінарного стягнення 19.05.2020 у вигляді звільнення із служби в поліції, ОСОБА_1 на лікарняному чи у відпустці не перебувала, жодних доказів перебування нею на лікарняному саме у день її звільнення (19.05.2020) до матеріалів справи не надано.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є правомірним і пропорційним. Відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказів.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в порушення ч. 1 ст.2 КАС України, упереджено та без належної правової оцінки, без виклику сторін в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Враховуючи, що у відповідності до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України дана справа відноситься до справ незначної складності, суд першої інстанції розглянувши її в порядку спрощеного позовного провадження не порушив норми процесуального права.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано обґрунтувань, яким чином розгляд справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) вплинуло на правильність прийнятого судом рішення по суті.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 року у справі № 520/7960/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 по справі №520/7960/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 29.04.2021 року