Справа № 540/184/21
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/184/21

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Варняка С.О.,

при секретарі: Шестаковій А.В.,

за участю:

представника відповідача - Бахур Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, третя особа - фермерське господарства "Маркобок" про визнання протиправними та скасування висновків, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Звернувшись до суду, позивачі зазначають, що протягом 2020 року командитне товариство "Науково-впроваджувальна фірма "Нові технології" розробило проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам фермерського господарства "Маркобок": ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 загальною площею 124,4214 га (у розмірі що не перевищує встановлену земельну частку (пай)) для ведення фермерського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення наданих в постійне користування загальною площею 68,4 га та в користування на умовах оренди площею 56,0 га фермерському господарству "Маркобок" за межами населених пунктів на території Приморської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

28 липня 2020 року КТ "НВП "Нові технології" електронними засобами зв`язку направило до відділу Держгеокадастру у Скадовському районі (за місцезнаходженням земельної ділянки) подання на погодження проекту землеустрою №020.

05 серпня 2020 року Головним управління Держгеокадастру у Рівненській області видано висновок №15134/82-20, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою.

26 серпня 2020 року КТ "НВП "Нові технології" після усунення зауважень, разом з коректурним аркушем від 26.08.2020 року №2337/08 електронними засобами зв`язку направило до відділу Держгеокадастру у Скадовському районі (за місцезнаходженням земельної ділянки) подання №020 на повторне погодження проекту землеустрою. 04 вересня 2020 року Головним управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області видано висновок № 13300/82-20, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою.

12 жовтня 2020 року КТ "НВП "Нові технології" після усунення зауважень, разом з коректурним аркушем від 09.10.2020 року №2386/10 електронними засобами зв`язку направило до відділу Держгеокадастру у Скадовському районі (за місцезнаходженням земельної ділянки) подання № 020 на повторне погодження проекту землеустрою.

27 жовтня 2020 року Головним управління Держгеокадастру у Донецькій області видано висновок №14875/82-20, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою.

11 листопада 2020 року КТ "НВП "Нові технології" після усунення зауважень, разом з коректурним аркушем №2528/11 електронними засобами зв`язку направило до відділу Держгеокадастру у Скадовському районі (за місцезнаходженням земельної ділянки) подання №020 на повторне погодження проекту землеустрою.

19 листопада 2020 року Головним управління Держгеокадастру у Чернігівській області видано висновок № 17183/82-20, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою. 04 грудня 2020 року КТ "НВП "Нові технології", після усунення зауважень, разом з коректурним аркушем від 03.12.2020 року №3158/12 електронними засобами зв`язку направило до відділу Держгеокадастру у Скадовському районі (за місцезнаходженням земельної ділянки) подання № 020 на повторне погодження проекту землеустрою.

11 грудня 2020 року Головним управління Держгеокадастру у Харківській області видано висновок №23855/82-20, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою.

Позивач вважає висновки протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

З врахуванням викладеного, позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 05.08.2020 року №15134/82-20;

- визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 04.09.2020 року №13300/82-20; - визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 27.10.2020 року №14875/82-20;

- визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.11.2020 року №17183/82-20;

- визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.12.2020 року №23855/82-20;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області прийняти висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам фермерського господарства "Маркобок" ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 загальною площею 124,4214 га (у розмірі що не перевищує встановлену земельну частку (пай)) для ведення фермерського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення наданих в постійне користування загальною площею 68,4 га та в користування на умовах оренди площею 56,0 га фермерському господарству "Маркобок" за межами населених пунктів на території Приморської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

Ухвалою від 26.01.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 15.02.2021 року.

15.02.2021 року до суду від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що зауваження, викладені у висновках №15134/82-20 від 05.08.2020 р. Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, №13300/82-20 від 04.09.2020 р. Головного управління Держгеокадастру в Івано- Франківській області, не були усунені. Відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України, а саме органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку, експертом ОСОБА_7 було надано висновок по вищезазначеному проекту землеустрою, яким було відмовлено в погодженні документації із землеустрою.

Експертом державної експертизи Федоренко А.В. було правомірно, на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, розглянуто документацію із землеустрою позивачів по справі, яка надійшла за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру.

15.02.2021 року до суду від Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що з коректурного аркушу про усунення зауважень, викладених у висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 05.05.2020 року № 15134/82-20, який надійшов до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, вбачається, що розробником документації з землеустрою не усунено зауважень зазначених у попередньому висновку. Оскільки розробником не усунуто зауважень зазначених у попередньому висновку, експертом державної експертизи Мельник Н.Я. правомірно не погоджено поданий проект землеустрою.

15.02.2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи фермерське господарство "Маркобок" та відкладено розгляд справи на 10.03.2021 року.

19.02.2021 року до суду від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що згідно з поданими документами земельна ділянка площею 68,4 га перебуває в постійному користуванні ОСОБА_1 (державний акт на право постійного користування землею серії II КС №009000, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №151). Право на безоплатне отримання земельної ділянки у приватну власність має ОСОБА_8 , який є членом фермерського господарства та має в постійному користуванні земельну ділянку, інші члени фермерського господарства без припинення права постійного користування не можуть отримати вказану земельну ділянку у власність, оскільки остання не перебуває у них на праві постійного користування. Погодження проекту землеустрою є необхідною передумовою для затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність, відтак, експерт Головного управління, приймаючи рішення про непогодження проекту землеустрою, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23.02.2021 року до суду від Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що на час звернення позивачів до суду з цим позовом кінцевим висновком про розгляд документації із землеустрою був висновок від 11.12.2020. Оскільки висновок від 19.11.2020 № 17183/82-20 наданий Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, не є кінцевим, розробником було використано право, передбачене частиною восьмою статті 186-1 ЗК України, тому, на думку Головного управління, оскаржуваний висновок не породжує правових наслідків для позивачів, а відповідно не може порушувати їхні права.

01.03.2021 року до суду від Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що експертами державної експертизи було правомірно, на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, розглянуто документацію із землеустрою позивачів по справі, яка надійшла за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру. Зауваження, зроблені експертами, є такими, що відповідають дійсним обставинам справи, є не усунутими.

Висновок експерта не є розпорядчим актом, відносно до якого відбувається набуття або припинення прав і обов`язків на земельну ділянку, а таким чином не змінює відповідні правовідносини.

Вимога позивачів до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області на погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є неправомірною, оскільки згідно вимог статті 186-1 Земельного кодексу України у разі нових зауважень, роз`яснень відповідно до "Тимчасового порядку взаємодії між територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру під час погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки", затвердженого Постановою КМУ № 580 від 31 серпня 2016 року проект повторно направляється на погодження, який буде розглянутий відповідним експертом згідно принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, позовні вимоги позивачів є необґрунтованими та такими, що порушують процедуру погодження документації згідно визначених вимог земельного законодавства.

10.03.2021 року продовжено строк підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 31.03.2021 року.

30.03.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив.

31.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.04.2021 року.

12.04.2021 року до суду від Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надішли доповнення до відзиву. Відповідач зазначає, що висновок територіального органу Держгеокадастру щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не є кінцевим рішенням, яке випливає на права осіб та не може бути оскаржений окремо від рішення про затвердження проекту землеустрою або відмови у його затвердженні.

У судовому засіданні представник позивача та третьої особи наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити позов.

Представник Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області судовому засіданні по суті позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити.

Представники Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області та Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надали клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Заслухавши сторони та дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

На підставі рішення Приморської сільської ради від 28.05.1993 року № 51, рішень Скадовської районної ради від 17.12.1993 року № 227 та від 24.10.1995 року №101, ОСОБА_1 видано Державний акт на право постійного користування землею серії II-ХС №009000, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №151, на загальну площу 68,4 гектарів.

11 жовтня 1994 року зареєстровано як юридичну особу фермерське господарство "Маркобок" з ідентифікаційним кодом 22729902.

24 листопада 2009 року між Скадовською районною державною адміністрацією Херсонської області та фермерським господарством "Маркобок" укладено договір оренди землі строком на 49 років, предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 56,00 гектарів.

09 грудня 2011 року Скадовська районна державна адміністрація видала розпорядження № 659, яким надано дозвіл 8-ми членам фермерського господарства "Маркобок" на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в приватну власність земельних ділянок, наданих в постійне користування фермерському господарству "Маркобок" загальною площею 68,4 га на території Приморської сільської ради в розмірі земельної частки (паю) кожному члену господарства.

28 лютого 2012 року Скадовською районною державною адміністрацією видане розпорядження від 28.02.2012 року №137, яким п. 4 розпорядження від 09.12.2011 року № 659 викладено у новій редакції, включивши до раніше наданого дозволу земельні ділянки, надані в користування на умовах оренди площею 56,00 гектарів.

14 лютого 2012 року розпорядженням Скадовської районної державної адміністрації №85 внесені зміни до п. 5 розпорядження від 09.12.2011 року №659, виключивши з нього двох членів ФГ "Маркобок" ОСОБА_9 і ОСОБА_10

02 вересня 2016 року розпорядженням Скадовської районної державної адміністрації №401 внесені зміни до п. 5 розпорядження від 09.12.2011 року №659, виключивши з нього ще одного члена ФГ "Маркобок" ОСОБА_11 .

Протягом 2020 року командитне товариство "Науково-впроваджувальна фірма "Нові технології" розробило проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам фермерського господарства "Маркобок" ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 загальною площею 124,4214 га (у розмірі що не перевищує встановлену земельну частку (пай)) для ведення фермерського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення наданих в постійне користування загальною площею 68,4 га та в користування на умовах оренди площею 56,0 га фермерському господарству "Маркобок" за межами населених пунктів на території Приморської сільської ради Скадовського району Херсонської області.

28 липня 2020 року КТ "НВП "Нові технології" електронними засобами зв`язку направило до відділу Держгеокадастру у Скадовському районі (за місцезнаходженням земельної ділянки) подання на погодження проекту землеустрою №020.

05 серпня 2020 року Головним управління Держгеокадастру у Рівненській області видано висновок №15134/82-20, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою.

26 серпня 2020 року КТ "НВП "Нові технології" після усунення зауважень, разом з коректурним аркушем від 26.08.2020 року №2337/08 електронними засобами зв`язку направило до відділу Держгеокадастру у Скадовському районі (за місцезнаходженням земельної ділянки) подання № 020 на повторне погодження проекту землеустрою.

04 вересня 2020 року Головним управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області видано висновок №13300/82-20, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою.

12 жовтня 2020 року КТ "НВП "Нові технології" після усунення зауважень, разом з коректурним аркушем від 09.10.2020 року №2386/10 електронними засобами зв`язку направило до відділу Держгеокадастру у Скадовському районі (за місцезнаходженням земельної ділянки) подання №020 на повторне погодження проекту землеустрою.

27 жовтня 2020 року Головним управління Держгеокадастру у Донецькій області видано висновок №14875/82-20, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою. 11 листопада 2020 року КТ "НВП "Нові технології", після усунення зауважень, разом з коректурним аркушем №2528/11 електронними засобами зв`язку направило до відділу Держгеокадастру у Скадовському районі (за місцезнаходженням земельної ділянки) подання №020 на повторне погодження проекту землеустрою.

19 листопада 2020 року Головним управління Держгеокадастру у Чернігівській області видано висновок №17183/82-20, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою.

04 грудня 2020 року КТ "НВП "Нові технології" після усунення зауважень, разом з коректурним аркушем від 03.12.2020 року №3158/12 електронними засобами зв`язку направило до відділу Держгеокадастру у Скадовському районі (за місцезнаходженням земельної ділянки) подання №020 на повторне погодження проекту землеустрою. 11 грудня 2020 року Головним управління Держгеокадастру у Харківській області видано висновок №23855/82-20, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 186-1 Земельного кодексу України визначає обсяг повноважень органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, в частині 6 цієї статті наведений вичерпний перелік підстав для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якими можуть бути лише: невідповідність положень проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 05.08.2020 року №15134/82-20 суд зазначає наступне.

У висновку від 05.08.2020 року №15134/82-02 Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області відмовило у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам фермерського господарства "Маркобок", висловивши такі зауваження: "Проект розроблений з порушенням вимог ст. 31, 32 Земельного кодексу України. Громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Згідно державного акта на право постійного користування землею гр. ОСОБА_1 отримав у постійне користування земельну ділянку площею 68,6441 га для ведення фермерського господарства.".

Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області відмовило у погодженні проекту землеустрою з підстав невідповідності його статтям 31, 32 Земельного кодексу України.

Статтею 31 Земельного кодексу України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Статтею 32 Земельного кодексу України передбачено, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули право на земельну частку (пай).

Зазначені норми права визначають коло суб`єктів прав на землі фермерського господарства та умови, за яких громадяни можуть отримати у приватну власність земельні ділянки для ведення фермерського господарства.

При цьому ст. 31, 32 Земельного кодексу України не встановлюють вимог до проектів землеустрою, а відтак не можуть слугувати підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою.

Щодо встановлених зазначеними нормами права передумов для отримання громадянами у приватну власність земельних ділянок для ведення фермерського господарства, то позивачі відповідають всім критеріям, а саме: є громадянами України; членами фермерського господарства "Маркобок"; земельні ділянки відносяться до земель державної власності, які перебувають у постійному користуванні і в оренду фермерського господарства "Маркобок"; відведені земельні ділянки проектом землеустрою не перевищують розмір земельної частки (паю); раніше позивачі не отримували у приватну власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю).

Статтею 186-1 Земельного кодексу України визначені повноваження територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері земельних відносин в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 1 цієї статті).

В статті 1 Закону України "Про землеустрій" термін проект землеустрою означає сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Тобто, проект землеустрою не містить у собі документів, які обґрунтовують право громадян на приватизацію земельних ділянок. Такі документи відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України подаються до органів державної влади або органів місцевого самоврядування, уповноважених розпоряджатися земельними ділянками, котрі перевіряють і вивчають документи на предмет наявності або відсутності прав у громадян на отримання землі у власність, за результатами чого приймають відповідні рішення, спочатку про надання або відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а потім про затвердження цього проекту землеустрою.

Питання про наявність законних прав у позивачів на отримання у власність земельних ділянок для ведення фермерського господарства вже вирішувалося компетентним органом державної влади - Скадовською районною державною адміністрацією, за результатами чого позивачам був наданий дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, як таким, що мають право на їх отримання для ведення фермерського господарства.

У експерта Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області відсутні повноваження давати оцінку законності виданого дозволу органом державної влади на виготовлення проекту землеустрою, а також щодо наявності чи відсутності прав у громадян на отримання земельних ділянок у приватну власність для ведення фермерського господарства.

Повноваження експертів обмежуються оцінкою економічних, проектних і технічних документів, що обґрунтовують заходи з використання та охорони земель.

Отже, відмовляючи позивачам у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з посиланням на ст. 31, 32 Земельного кодексу України, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області діяло в порушення ч. 2 ст. 19 Конституції України з перевищенням повноважень.

Крім посилання на ст. 31, 32 Земельного кодексу України, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області зазначило, що згідно державного акта на право постійного користування землею гр. ОСОБА_1 отримав у постійне користування земельну ділянку площею 68,6441 га для ведення фермерського господарства.

Але при цьому відповідач-1 не вказав як ця обставина впливає на відповідність або невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно із частиною першою статті 51 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13 березня 1992 року, на момент створення СФГ "Маркобок") громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень статті 7 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13 березня 1992 року, на момент створення СФГ "Маркобок") користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно із частиною першою статті 23 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 13 березня 1992 року, на момент створення СФГ "Маркобок") право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З наведеного нормативного регулювання вбачається, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА_1 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення СФГ надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

Одержання при цьому громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати відповідні документи до місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто Закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ. 19 червня 2003 року було прийнято новий Закону України №937-IV "Про фермерське господарство" (далі Закон №937-IV), яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" №2009-ХІІ визнано таким, що втратив чинність.

У статті 1 Закону №937-ІV вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 5, частиною першої статті 7 Закону №937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (стаття 8 Закону №937-ІV).

Отже, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України.

При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому законом порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Такі висновки прийняті Великою Палатою Верховного Суду та викладені в постанові від 01 квітня 2020 року у справі №320/5724/17.

Згідно сталої практики Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах від 13 березня 2018 року у справі №348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №317/2520/15- ц, від 22 серпня 2018 року у справі №606/2032/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №677/1865/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі 272/1652/14-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №704/29/17-ц, від 16 січня 2019 року у справі №695/1275/17 та у справі №483/1863/17, від 27 березня 2019 року у справі №574/381/17-ц, від 03 квітня 2019 року у справі №628/766/18 після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи, та з цього часу обов`язки користувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалася.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 23.06.2020 року у справі №922/989/18 (далі за текстом - Постанова ВПВС): після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства (п. 53 Постанови ВПВС); з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника (п. 71 Постанови ВПВС).

Отже, з моменту реєстрації селянського (фермерського) господарства "Маркобок" і по сьогоднішній день земельні ділянки загальною площею 68,6441 гектарів належить на праві постійного користування фермерському господарству "Маркобок".

Проте, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області не врахувало зазначених приписів законодавства та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 01 квітня 2020 року у справі №320/5724/17 та від 23.06.2020 року у справі №922/989/18, внаслідок чого прийняло протиправну відмову у погодженні проекту землеустрою та перевищило повноваження, що є порушенням ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Конституційний Суд України у пункті 5.5. мотивувальної частини свого рішення від 22.09.2005 року №5-рп/2005 вказав, що визнавши право приватної власності громадян на земельні ділянки, які були надані в постійне користування, встановивши порядок набуття цього права у зазначених нормативно-правових актах шляхом безоплатної передачі, держава має вжити всіх необхідних заходів щодо забезпечення безперешкодного набуття громадянами права приватної власності на земельні ділянки. Закони, інші нормативно-правові акти, які визначають порядок реалізації встановлених Конституцією України та міжнародними договорами прав і свобод людини і громадянина, в тому числі порядок набуття права власності, не повинні звужувати, заперечувати чи в будь-який інший спосіб обмежувати ці права і свободи. Порядок безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок державної та комунальної власності не повинен встановлювати обмеження щодо виникнення цього права у громадян.

Тому висновок Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 05.08.2020 року №15134/82-02 є протиправним.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 04.09.2020 року №13300/82-20, суд зазначає наступне.

Однією з підстав для відмови у погодженні проекту землеустрою є не усунення попередніх зауважень, викладених у висновку Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 05.08.2020 року №15134/82-20.

Крім цього, за результатами повторного погодження, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в пункті 9.2. оскаржуваного висновку висловило нові зауваження, а саме "- згідно даних Державного земельного кадастру земельні ділянки площею 38,2441 га :02:001:0252) та площею 30,4 га :02:001:0253) перебувають у постійному користуванні фермерського господарства "Маркобок", а відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №0009000 № 151 від 27.08.1993 та від 05.10.2001, що містяться в проекті землеустрою, земельні ділянки надано громадянину ОСОБА_1 і згідно нотаріально посвідченої заяви від 31.01.2020 № 32, вилучаються у громадянина, привести матеріали проекту у відповідність; - відповідно до проекту землеустрою у власність членам фермерського господарства відводяться земельні ділянки площами, що значно перевищують середній розмір земельної частки (паю) по Херсонській області, долучити довідку територіального органу Держгеокадастру про середній розмір земельної частки (паю); - статтею 32 Земельного кодексу України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради (проект землеустрою не містить документів, що підтверджують право користування земельними ділянками площею 38,2441 га та площею 30,4 га фермерського господарства)".

Відповідно до ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій-третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій-третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.".

Аналогічного змісту положення ч. 5 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", а саме "при повторному розгляді документів не допускається відмова у видачі документа дозвільного характеру з причин, раніше не зазначених у письмовому повідомленні заявнику (за винятком не усунення чи усунення не в повному обсязі заявником причин, що стали підставою для попередньої відмови)".

З аналізу зазначених норм права вбачається, що законом прямо заборонено при повторному погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відмовляти у його погодженні з інших причин чи вказувати інші недоліки, які не були зазначені у попередніх висновках.

Відтак, зазначивши інші причини та недоліки в пункті 9.2. оскаржуваного висновку від 04.09.2020 року №13300/82-20 при повторному погодженні проекту землеустрою Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області діяло не на підставі та не у спосіб, передбачені ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України, ч. 5 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", чим порушило ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Тому висновок Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 04.09.2020 року №13300/82-02 є протиправним.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідач-2 констатував, що згідно даних Державного земельного кадастру земельні ділянки загальною площею 68,6441 га перебувають у постійному користуванні фермерського господарства "Маркобок". Інформацію в ДЗК на думку відповідача-2 необхідно виправити шляхом заміни суб`єкта речових прав, зазначивши в реєстрах землекористувачем ОСОБА_1 замість фермерського господарства "Маркобок", що відповідатиме Державному акту на право постійного користування землею.

Висновок відповідача-2 про те, що земельні ділянки перебувають в постійному користуванні фермерського господарства "Маркобок" прямо суперечить висновкам відповідача-1 про те, що земельні ділянки належать на праві постійного користування гр. ОСОБА_1 .

При цьому, відповідач-1 стверджує, що обов`язковою умовою для отримання у власність членами фермерського господарства земельних ділянок в розмірі земельних часток (паїв) земельна ділянка має належати на праві постійного користування фермерському господарству, а не громадянину, якому видавався Державний акт на землю.

Відповідач-2 стверджує протилежне. Згідно даних Державного земельного кадастру земельні ділянки належать на праві постійного користування фермерському господарству, що є в проекті землеустрою недоліком який потребує усуненню шляхом приведення облікової інформації відповідно до Державного акта на землю, тобто зазначити землекористувачем громадянина ОСОБА_1 .

Діаметрально різні висновки і підходи органів державної влади за результатами перевірки на відповідність законодавству проекту землеустрою свідчить по-перше про відсутність порушень в силу надуманих зауважень, а по-друге створює для людини додаткові перешкоди в реалізації її прав на оформлення землі, подолання яких вимагає від людини додаткових зусиль, що суперечить принципам правової визначеності та підриває довіру до держави.

З метою отримання від органів Держгеокадастру висновку про погодження проекту землеустрою, позивачі виконали вимогу відповідача-2 про приведення у відповідність облікових даних ДЗК з Державним актом на право простійного користування землею шляхом внесення до реєстрів змін, замінивши землекористувача з фермерського господарства "Маркобок" на ОСОБА_1 .

Далі, відмова відповідача-2 у погодженні проекту землеустрою з тієї причини, що земельні ділянки, які відводяться у власність позивачам значно перевищують середній розмір земельної частки (паю) по Херсонській області є протиправною і не ґрунтується на законі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Відповідач-2 вимагаючи долучити до проекту землеустрою довідку територіального органу Держгеокадастру про середній розмір земельної частки (паю) в порушення ч. 5 ст. 186- 1 Земельного кодексу України не послався на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, які передбачають потребу в оформленні зазначеної довідки, порядок і процедуру звернення та отримання даної довідки тощо.

В частині 3 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" наведений вичерпний перелік документів, які мають міститися в проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок, серед яких немає такого документа, як довідка територіального органу Держгеокадастру про середній розмір земельної частки (паю).

Відповідач-2 вимагаючи від позивачів довідку територіального органу Держгеокадастру про середній розмір земельної частки (паю) порушив ч. 7 ст. 186-1 Земельного кодексу України, яка забороняє йому вимагати документи, не передбачені ст. 50 Закону України "Про землеустрій".

Відповідач-2 дійшов висновку про те, що запроектовані до відведення позивачам у власність земельні ділянки перевищують середній розмір земельної частки (паю) по Херсонській області, але при цьому відповідач-2 не зазначив, який саме середній розмір земельної частки (паю) по Херсонській області в гектарах та не вказав ні у відсотковому співвідношенні, ні в метричній системі мір значне перевищення розміру.

Згідно п. а) ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутність сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Зазначеною нормою права передбачені загальні правила визначення розміру земельної частки (паю), де у виключних випадках такий розмір може бути середнім по підприємствах або по району. Визначення середнього розміру земельної частки (паю) по області взагалі не передбачено законодавством.

Тому, твердження відповідача-2 про те, що запроектовані до відведення позивачам у власність земельні ділянки перевищують середній розмір земельної частки (паю) по Херсонській області є надуманим, а вимога долучити до проекту землеустрою довідку територіального органу Держгеокадастру про середній розмір земельної частки (паю) - безпідставною і незаконною.

Крім того, відповідач-2, посилаючись на ст. 32 Земельного кодексу України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство", зазначив, що проект землеустрою не містить документів, що підтверджують право користування земельними ділянками площею 38,2441 га та площею 30,4 га фермерського господарства.

Це зауваження є надуманим і таким, що суперечить документам, які містяться в проекті землеустрою та інформації, яка міститься в державних реєстрах.

Так, судом встановлено, що в проекті землеустрою міститься Державний акт на право постійного користування земельними ділянками площею 38,2441 га та площею 30,4 га, а право користування ними саме фермерським господарством підтверджується даними Державного земельного кадастру, про що відповідач-2 сам зазначає в абз. 1 п. 9.2 свого висновку.

Тобто, висновки відповідача-2 викладені в абз. З п. 9.2 висновку суперечать його ж висновкам, викладеним в абз. 1 цього ж пункту оскаржуваного висновку.

З викладеного випливає, що відповідач-2 в супереч ч. 2 ст. 19 Конституції України діяв поза межами повноважень, визначених законами України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 27.10.2020 року №14875/82-20 суд зазначає наступне.

27.10.2020 року Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області висновком №14875/82-20 відмовило у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам фермерського господарства "Маркобок".

В своєму висновку Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області вказало, що зауваження у пункті 9.2.2 попереднього висновку Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 04.09.2020 року №13300/82-20 стосовно розміру земельної частки (паю) усунуті не в повній мірі. А саме, відповідачу-3 не зрозуміло із матеріалів проекту землеустрою, скільки сільськогосподарських підприємств знаходилося на території Приморської сільської ради.

Відповідач-3 вимагає долучити до матеріалів проекту землеустрою довідку територіального органу Держгеокадастру про розмір земельної частки (паю) по Приморській сільській раді, мотивуючи свою вимогу недопущенням порушення ст. 121 Земельного кодексу України.

Вимога відповідача-3 про долучення до матеріалів проекту землеустрою довідки про розмір земельної частки (паю) по Приморській сільській раді є по суті новою підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою, оскільки в попередньому висновку відповідач-2 вимагав іншу довідку - про розмір земельної частки (паю) по області, а не по сільській раді.

Такими діями відповідач-3 порушив вимоги ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України та ч. 5 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", які прямо забороняють відмовляти у погодженні проекту землеустрою з інших причин чи вказувати інші недоліки, які не були зазначені у попередньому висновку.

Крім того, відповідач-3 вимагаючи від позивачів довідку територіального органу Держгеокадастру про середній розмір земельної частки (паю) по Приморській сільській раді порушив ч. 7 ст. 186-1 Земельного кодексу України, яка забороняє йому вимагати документи, не передбачені ст. 50 Закону України "Про землеустрій". В частині 3 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" наведений вичерпний перелік документів, які мають міститися в проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок, серед яких немає такого документа, як довідка територіального органу Держгеокадастру про середній розмір земельної частки (паю).

З викладеного випливає, що відповідач-3 всупереч ч. 2 ст. 19 Конституції України діяв поза межами повноважень, визначених законами України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.11.2020 року №17183/82-20 суд зазначає наступне.

В своєму висновку відповідач-4 не висловлює претензій до всіх попередніх зауважень, зокрема про їх не усунення чи усунення не в повному обсязі, які були висловлені у висновках відповідачами 1, 2 і 3 (відсутність права на безоплатну приватизацію позивачами земельних ділянок; відносно суб`єктів права постійного користування: фермерського господарства "Маркобок" чи громадянина ОСОБА_1 ; відсутність довідок про розмір земельної частки (паю) по області та по сільській раді). Ця обставина, на думку суду, свідчить про те, що всі попередні зауваження усунуті.

Натомість, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області за результатами повторного погодження проекту землеустрою, в пункті 9.2. оскаржуваного висновку висловило нові зауваження, а саме: "1) на графічних матеріалах межові знаки встановлені в поворотних точках меж земельної ділянки більш ніж 200 м., що суперечить вимогам п. 3.4 "Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", яка затверджена наказом Держкомзему від 18.05.2010 р. №376; 2) копії документів, що долучаються до проекту землеустрою мають бути належним чином завірені, відповідно до вимог пунктів 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації; 3) якість деяких сканованих документів не відповідає вимогам ст. 22 ЗУ "Про державний земельний кадастр" а саме: документи не мають містити підчищення або дописки закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст".

Зазначаючи нові причини для відмови у погодженні проекту землеустрою, відповідач-4 порушив ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України та ч. 5 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", які забороняють при повторному погодженні проекту землеустрою зазначати інші причини чи вказувати інші недоліки, які не були зазначені в попередньому висновку.

Тому висновок Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.11.2020 року №17183/82-02 є протиправним, дії відповідача-4, спрямовані на перешкоджання у реалізації права членів фермерського господарства "Маркобок" отримати у власність земельні ділянки в розмірі земельних часток (паїв) із земель, що належать фермерському господарству на праві постійного користування, порушує конституційні права позивачів на набуття права власності на землю, закріплені ст. 14 Конституції України та конвенційне право на мирне володіння своїм майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати на інші підстави протиправності рішення відповідача-4.

Зауваження відповідача-4 про те, що на графічних матеріалах межові знаки встановлені в поворотних точках меж земельної ділянки більш ніж 200 м, що суперечить вимогам п. 3.4 "Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками", яка затверджена наказом Держкомзему від 18.05.2010 р. №376.

В графічних матеріалах проекту землеустрою відображені існуючі межові знаки, встановлені в поворотних точках існуючих зовнішніх меж земельних ділянок: - 30,4000 га (кадастровий номер :02:001:0253), що належить на праві постійного користування фермерському господарству "Маркобок" на підставі виданого у 1993 році Державного акта на право постійного користування землею; - 38,2441 га (кадастровий номер :02:001:0252), що належить на праві постійного користування фермерському господарству "Маркобок" на підставі виданого у 2001 році Державного акта на право постійного користування землею; - 56,0003 га (кадастровий номер :83:001:0001), що належить на правах оренди фермерському господарству "Маркобок" на підставі укладеного у 2009 році (реєстрація - у 2010 році) із Скадовською районною державною адміністрацією Договору оренди землі.

Межові знаки на поворотних точках зазначених трьох земельних ділянок встановлювалися у період з 1993-го по 2010 роки.

Наказ Держкомзему від 18.05.2010 року №376, яким затверджена Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, згідно його п. 6, набрав чинності з 1 січня 2011 року.

Пунктом 2 наказу Держкомзему від 18.05.2010 року №376 установлено, що межові знаки, які встановлені з метою закріплення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) до набрання чинності цим наказом, є дійсними і підлягають заміні лише при добровільному зверненні власника (користувача) земельної ділянки.

До 1 січня 2011 року в законодавстві не існувало вимоги про встановлення межових знаків на відстані не більше 200 метрів один від одного.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відтак, встановлені межові знаки на поворотних точках зазначених трьох земельних ділянок до 1 січня 2011 року є дійсними і не підлягають примусовій заміні.

Проектом землеустрою не передбачається заміна зовнішніх межових знаків на поворотних точках.

Проектом землеустрою запроектовані до відведення позивачам земельні ділянки в межах існуючих трьох земельних ділянок (одна перебуває в оренді у ФГ "Маркобок", інші дві у постійному користуванні). Всі внутрішні точки знаходження межових знаків запроектовані з урахуванням вимог п. 3.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, відстань між якими не перевищує 200 метрів.

Крім того, відмова відповідача-4 у погодженні проекту землеустрою з тих підстав, що копії документів, які містяться в проекті землеустрою мають бути завірені відповідно до вимог пунктів 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, затвердженої наказом Держспоживстандарту 07.04.2003 року №55, не ґрунтується на законі і є протиправною.

Частиною третьою статті 117 Конституції України передбачено, що нормативно - правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 1, 2 указу Президента України від 03.10.1992 року №493/92, з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України. Державна реєстрація провадиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер (далі за текстом - Положення), затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731.

Цим Положенням у редакції, що діяла на момент прийняття Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, а саме пунктом 4 наведений перелік нормативно-правових актів, які підлягають державній реєстрації.

В пункті 5 Положення наведений перелік актів, які не є нормативно-правовими і на державну реєстрацію не подаються, зокрема, нормативно-технічного характеру (державні стандарти, будівельні норми і правила, тарифно-кваліфікаційні довідники, форми звітності та інші).

На сьогоднішній день підпункт е) пункту 5 чинного Положення передбачає, що на державну реєстрацію не подаються акти рекомендаційного, роз`яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз`яснення, у тому числі податкові тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, правила спортивних змагань з видів спорту, визнаних в Україні, тарифно-кваліфікаційні довідки, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші).

Відтак, Національний стандарт України Державної уніфікованої системи документації з огляду на п. 5 Положення не є нормативно-правовим актом та не зареєстрований Міністерством юстиції України, як обов`язковий до виконання документ.

Суд не може погодитись щодо зауважень відповідача-4 щодо недодержання проектною організацією вимог Національних стандартів України Державної уніфікованої системи документації, оскільки цей документ не є нормативно-правовим актом, не являється частиною законодавства.

Крім того, пунктом 1.1 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації визначено сферу застосування цього стандарту, який поширюється на організаційно-розпорядчі документи: постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо.

Тобто землевпорядні документації не підпадають під сферу застосування Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації.

Більше того, порядок виготовлення проектів землеустрою та вимоги до них передбачені спеціальним Законом України "Про землеустрій", який не передбачає необхідність завіряти копії документів у проекті землеустрою та не посилається на способи, в які мають бути завірені копії документів, зокрема відповідно до Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації.

Крім того, зазначене в оскаржуваному висновку зауваження про те, що якість деяких сканованих документів не відповідає вимогам ст. 22 Закону України "Про державний земельний кадастр" є надуманою, безпідставною і такою, що не ґрунтується на законі з огляду на наступне.

Питання землеустрою врегульовані главою 31 Земельного кодексу України, в тому числі щодо погодження землевпорядної документації. Також питання погодження землевпорядної документації регулюються Законами України "Про землеустрій" та "Про державну експертизу землевпорядної документації".

Питання державного земельного кадастру врегульовані главою 34 Земельного кодексу України, Законом України "Про Державний земельний кадастр" та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, в тому числі вимоги до документів, необхідних для внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Погодження проекту землеустрою і внесення відомостей до Державного земельного кадастру є різними юридичними процедурами в процесі оформлення речових прав на землю, регулюються різними нормами права не пов`язані між собою та застосовуються різними суб`єктами владних повноважень: а) при погодженні землевпорядної документації - експертами державної експертизи територіальних органів Держгеокадастру; б) при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру - державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Тому, експерт державної експертизи територіального органу Держгеокадастру під час процедури погодження проекту землеустрою не може посилатися на нормативно-правовий акт, який регулює іншу сферу суспільних відносин.

Більше того, відповідач 4 пославшись на ст. 22 Закону України "Про Державний земельний кадастр", зазначає, що якість деяких сканованих документів не відповідає зазначеній нормі права. Але при цьому відповідач-4 не вказує які саме документи не відповідають зазначеній нормі права, та в чому це виражається. Що свідчить про надуману причину для відмови у погодженні проекту землеустрою.

З викладеного випливає, що відповідач-4 в супереч ч. 2 ст. 19 Конституції України діяв поза межами повноважень, визначених законами України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування висновку Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.12.2020 року №23855/82-20 суд зазначає наступне.

Однією з підстав для відмови у погодженні проекту землеустрою є не усунення попередніх зауважень, викладених у висновку Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 05.08.2020 року №15134/82-20.

Крім цього, за результатами повторного погодження, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в пункті 9.1. оскаржуваного висновку висловило нове зауваження, а саме: "Відповідно до ст. 11, 35 Закону України "Про державний земельний кадастр" відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Кадастровий план ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці. Кадастровий план земельної ділянки, який містить проект землеустрою, не відповідає вищезазначеним критеріям оскільки на ньому відображено проектну ситуацію.".

Щодо неусунення попередніх зауважень, викладених у висновку Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 05.08.2020 року №15134/82-20, то як вже зазначалося вище у позовній заяві, зазначений висновок і зауваження в ньому є протиправними, надуманими та прийнятий поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві.

В попередніх висновках Головних управлінь Держгеокадастру у Донецькій області від 27.10.2020 року №14875/82-20 та у Чернігівській області від 19.11.2020 року №17183/82-20 не зазначено про не усунення або усунення не в повній мірі недоліків, викладених у висновку Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 05.08.2020 року №15134/82- 20. Відтак, ці недоліки вважаються усунутими, а відповідачу-5 в силу п. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України заборонено відмовляти у погодженні проекту землеустрою з цих причин.

Також в порушення п. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України відповідач-5 зазначаючи про неусунення попередніх зауважень, викладених у висновку Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 05.08.2020 року №15134/82-20, посилається на інші, додаткові норми права, на які до цього не посилалися попередні відповідачі. А саме, на статті 1 та 12 Закону України "Про фермерське господарство".

Відносно нового зауваження до проекту землеустрою, то слід зазначити наступне.

Питання землеустрою врегульовані главою 31 Земельного кодексу України, в тому числі щодо погодження землевпорядної документації. Також питання погодження землевпорядної документації регулюються Законами України "Про землеустрій" та "Про державну експертизу землевпорядної документації".

Питання державного земельного кадастру врегульовані главою 34 Земельного кодексу України, Законом України "Про Державний земельний кадастр" та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, в тому числі вимоги до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.

Погодження проекту землеустрою і внесення відомостей до Державного земельного кадастру є різними юридичними процедурами в процесі оформлення речових прав на землю, регулюються різними нормами права не пов`язані між собою та застосовуються різними суб`єктами владних повноважень: а) при погодженні землевпорядної документації - експертами державної експертизи територіальних органів Держгеокадастру; б) при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру - державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідач-5 безпідставно посилається на ст. 11 та 35 Закону України "Про Державний земельний кадастр", зазначаючи, що на кадастровому плані відображено проектну ситуацію, так як стаття 11 даного Закону встановлює вимоги до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, а не вимоги до проектів землеустрою, а 35 стаття Закону регулює питання кадастрової карти (плану), який ведеться в електронній (цифровій) формі, а не паперовій, як елемент проекту землеустрою.

Тому, експерт державної експертизи територіального органу Держгеокадастру, під час процедури погодження проекту землеустрою, не може посилатися на нормативно-правовий акт, який регулює іншу сферу суспільних відносин.

Більше того відповідач-5 висловив зазначене зауваження внаслідок або неповного вивчення всіх документів, що містяться в проекті землеустрою або умисно надумав нову причину для відмови. Так як проект землеустрою на аркуші 61 містить матеріали землевпорядного проектування, які відображають як існуючий стан земельних ділянок, так і проектну ситуацію.

З викладеного випливає, що відповідач-5 в супереч ч. 2 ст. 19 Конституції України діяв поза межами повноважень, визначених законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка встановлює принципи діяльності суб`єктів владних повноважень, такі суб`єкти повинні діяти не лише "на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України" (пункт 1), але також "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано" (пункт 2), а також "пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)" (пункт 8).

Це означає, що не може вважатися законним негативна оцінка об`єкта експертизи з суто формальних підстав, які не впливають на зміст та ступінь обґрунтованості проектного рішення, дії відповідачів щодо систематичних безпідставних відмов у погодженні проекту землеустрою є непропорційними та не відповідають завданням і меті погодження проекту землеустрою.

Щодо позовної вимоги відносно Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області суд зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд вважає, що в контексті обставин спірних правовідносин застосування вищевказаного способу захисту вимагає з`ясування судом чи виконано позивачами усі визначені законом умови, необхідні для погодження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Відповідно до "Тимчасового порядку взаємодії між територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру на період реалізації пілотного проекту із запровадження принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру під час погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки", затвердженого Постановою КМУ № 580 від 31 серпня 2016 року проект повторно направляється на погодження, який буде розглянутий відповідним експертом згідно принципу екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивачів в частині зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області прийняти висновок про погодження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність не підлягають задоволенню.

Однак, суд зазначає, що згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, з урахуванням вимог ст.245 КАС України, а також висновків суду у даній справі, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області розглянути подання КТ "НВП "Нові технології" на погодження проекту землеустрою № 020 від 28 липня 2020 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно із частин 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги предмет спору та обставини даної справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від його виконання за наслідками набрання даним рішенням законної сили.

Керуючись статтями 9, 73 - 78, 90, 242 - 246, 250, 255, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 05.08.2020 року № 15134/82-20.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 04.09.2020 року № 13300/82-20.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 27.10.2020 року № 14875/82-20.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.11.2020 року № 17183/82-20.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.12.2020 року № 23855/82-20.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (, вул. Університетська, 136 А, м. Херсон, 73036) розглянути подання КТ "НВП" Нові технології" від 28.07.2020 № 020 на погодження "Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам фермерського господарства "Маркобок" ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) загальною площею 124,4214 га (у розмірі, що не перевищує встановлену земельну частку (пай)) для ведення фермерського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення наданих в постійне користування загальною площею 68,4 га та в користування на умовах оренди площею 56,0 га фермерському господарству "Маркобок" за межами населених пунктів на території Приморської сільської ради Скадовського району Херсонської області", з врахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30 квітня 2021 р.

Суддя С.О. Варняк

кат. 109020100