Справа № 420/8044/20
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8044/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., учасники справи не з`явилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №271599 від 17.08.2020 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 /2003 від 22.10.2003 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління ДМС України в Одеській області № 271599 від 17.08.2020 року, йому було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 17.10.2003 року, а також було скасовано його посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 /2003 від 22.10.2003 року, яка була видана на підставі цього дозволу.

Позивач вказав, що в якості підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, відповідач посилається на п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», де вказано, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність та в тому випадку, якщо іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Позивач зазначив, що відповідач не надав жодних доказів про існування підстав для скасування наданого дозволу на імміграцію, які передбачені ст.12 Закону України "Про імміграцію". З боку позивача не було допущено порушень при подачі документів для отримання дозволу на імміграцію в Україну, не було надано свідомо неправдивих відомостей, документи не містять недостовірних даних та не є підробленими.

Позивач вважав, що факт видачі посвідки на постійне проживання в Україні позивачу у 2003 році свідчить про те, що суб`єкт владних повноважень проводив перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача та, керуючись Законом України "Про імміграцію" та Законом України "Про правовий статус іноземців", підстав для відмови позивачу в наданні дозволу на імміграцію не було виявлено, у зв`язку з цим надано посвідку на постійне проживання в Україні.

Жодного пояснення, які саме випадки, та які саме обставини передбачають таке скасування відповідачем не зазначено.

Позивач вважає, що службове недбальство особи, яка документувала його посвідкою, та, нібито, необґрунтовано прийняла рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію, наразі руйнує особисте та сімейне життя позивача, при цьому позивач вже більше 17 років постійно проживає та працює на території Україні, має двох дітей, які народились в Україні та знаходяться на його утриманні. Отже, позивач вважає, що рішення відповідачем прийнято суто із формальних підстав, без урахування того, що таке рішення порушує не тільки права та інтереси позивача, але і його дітей.

Крім того, посвідка на постійне проживання в Україні видана позивачу без обмеження терміну її дії, що підтверджує незаконність прийнятого рішення Головним управлінням ДМС України в Одеській області.

Законом України "Про імміграцію" встановлено вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Ухвалою від 26.08.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого засідання на 24.09.2020 року на 10:30 год.

У підготовчому засіданні 24.09.2020 року оголошено перерву до 20.10.2020 року до 11:00 год. у зв`язку з неотриманням позивачем відзиву на позов, та встановленням судом строків для подання решти заяв по суті справи.

Ухвалою від 20.10.2020 року зупинено провадження по справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням наказу голови Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 року №22-ОС/Д/С Про встановлення обмежень, спрямованих на запобігання, виникнення і поширення коронавірусної хвороби (СОVІD-19) в Одеському окружному адміністративному суді на період запровадження в Україні карантинних заходів.

Протокольною ухвалою від 22.02.2021 року поновлено провадження у справі.

Протокольною ухвалою від 22.02.2021 року суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою від 22.02.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 16 березня 2021 року о 14 год. 30 хв.

У судовому засіданні 16.03.2021 року оголошено перерву до 30.03.2021 року до 10:00 год.

У судовому засіданні 30.03.2021 року оголошено перерву до 13.04.2021 року до 12:00 год. у зв`язку з неявкою представника позивача з поважної причини.

У судове засідання, призначене на 13 квітня 2021 на 12:00 годину, сторони не з`явилися.

13.04.2021 року електронною поштою представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

13.04.2021 року електронною поштою представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважав його необґрунтованим. 18.09.2020 року представник відповідача надав письмовий відзив, в якому зазначив, що 20.08.2003 року громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Кази - Магомед, Азербайджан звернувся до відділу паспортної, реєстраційної та міграційної роботи УМВС України в Одеській області із заявою про залишення на постійне мешкання в Україні, оскільки його брат - громадянин Азербайджану ОСОБА_2 , 1967 р.н., постійно проживає на території України. У матеріалах справи наявна копія посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 21.08.2000 року, видана ВПР та МР ОМУ УМВС України в Одеській області на ім`я брата заявника ОСОБА_2 , строком дії до 07.08.2004 року.

Відповідно до висновку за результатом розгляду справи про залишення ОСОБА_1 на постійне проживання в Україні від 17.10.2003 року, клопотання заявника було задоволене на підставі статті 4 Закону України «Про імміграцію» та зазначено, що ОСОБА_1 приїхав до рідного брата, який має посвідку на постійне проживання в Україні.

22.10.2003 року ОСОБА_1 був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 22.10.2003 року.

Згідно пункту 4 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію, в межах квоти імміграції, надається особам, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України.

Проте, на момент надання громадянину Азербайджану ОСОБА_1 дозволу на імміграцію та документування його посвідкою на постійне проживання, а саме 17.10.2003 року та 22.10.2003 року, брат заявника - ОСОБА_2 не перебував у громадянстві України, а мешкав на території України на підставі посвідки на постійне проживання, тобто був у статусі іммігранта, що не могло слугувати законною підставою для імміграції ОСОБА_1 на територію України в зазначений період, оскільки вичерпний перелік підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну визначений пунктами другим та третім статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Таким чином установлено, що для отримання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 були повідомлені завідомо неправдиві відомості щодо наявності підстав для отримання дозволу на імміграцію.

Інших підстав для імміграції вищевказаного громадянина на територію України в матеріалах справи не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 17.08.2020 року №271599 позивачу на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, та видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 /2003 від 22.01.2003 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Постанови № 321.

Таким чином, згідно вищевказаних матеріалів справи вбачається ряд порушень Закону України «Про імміграцію» та відсутність у позивача підстав для надання йому дозволу на імміграцію в Україну як на момент подачі клопотання, так і на момент надання йому дозволу на імміграцію.

Заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

20.08.2003 року громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Кази - Магомед, Азербайджан звернувся до відділу паспортної, реєстраційної та міграційної роботи УМВС України в Одеській області із заявою про залишення на постійне мешкання в Україні, оскільки його брат - громадянин Азербайджану ОСОБА_2 , 1967 р.н., постійно проживає на території України (а.с. 51).

Відповідно до висновку за результатом розгляду справи про залишення ОСОБА_1 на постійне проживання в Україні від 17.10.2003 року, клопотання заявника було задоволене на підставі статті 4 Закону України «Про імміграцію» та зазначено, що ОСОБА_1 приїхав до рідного брата, який має посвідку на постійне проживання в Україні (а.с. 76).

22.10.2003 року ОСОБА_1 був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 , терміном дії - безстроково, що підтверджується відповідною відміткою (а.с. 105).

Позивач має двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які народилися в Україні, в м. Вінниця, та є громадянами України (а.с. 11-14).

17.08.2020 року т.в.о. начальника ГУ ДМС України в Одеській області затверджено Висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , яким встановлено, що 20.08.2003 року громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Кази - Магомед, Азербайджан звернувся до відділу паспортної, реєстраційної та міграційної роботи УМВС України в Одеській області із заявою про залишення на постійне мешкання в Україні, оскільки його брат - громадянин Азербайджану ОСОБА_2 , 1967 р.н., постійно проживає на території України. У матеріалах справи наявна копія посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 21.08.2000 року, видана ВПР та МР ОМУ УМВС України в Одеській області на ім`я брата заявника ОСОБА_2 , строком дії до 07.08.2004 року. Відповідно до висновку за результатом розгляду справи про залишення ОСОБА_1 на постійне проживання в Україні від 17.10.2003 року, клопотання заявника було задоволене на підставі статті 4 Закону України «Про імміграцію» та зазначено, що ОСОБА_1 приїхав до рідного брата, який має посвідку на постійне проживання в Україні. 22.10.2003 року ОСОБА_1 був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 22.10.2003 року. Проте, на момент надання громадянину Азербайджану ОСОБА_1 дозволу на імміграцію та документування його посвідкою на постійне проживання, а саме 17.10.2003 року та 22.10.2003 року, брат заявника - ОСОБА_2 не перебував у громадянстві України, а мешкав на території України на підставі посвідки на постійне проживання, тобто був у статусі іммігранта, що не могло слугувати законною підставою для імміграції ОСОБА_1 на територію України в зазначений період, оскільки вичерпний перелік підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну визначений пунктами другим та третім статті 4 Закону України «Про імміграцію». Таким чином, вказаним Висновком установлено, що для отримання дозволу на імміграцію ОСОБА_1 були повідомлені завідомо неправдиві відомості щодо наявності підстав для отримання дозволу на імміграцію (а.с. 109-111).

17.08.2020 року відповідач прийняв рішення №271599 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, виданого 17.10.2003 року на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію». Видана на підставі цього дозволу 22.10.2003 року посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_4 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 (а.с. 112).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначається Законом України «Про імміграцію» (далі - Закон № 2491-III), статтею 1 якого передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання, а іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно до вимог ст.12 Закону № 2491-III встановлено підстави для скасування дозволу на імміграцію, а ст.13 зазначеного Закону регулює порядок вилучення посвідки на постійне місце проживання на підставі скасованого дозволу на імміграцію.

Зокрема, частиною 1 статті 12 Закону № 2491-III передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Отже, Законом № 2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта (пункти 1-5) або ж інші випадки, прямо передбачені законами України.

З матеріалів справи вбачається, що подані позивачем у 2003 році документи разом з заявою про надання йому дозволу на імміграцію в Україну були достовірними, чинними та не були підробленими.

Станом на 2003 рік при наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну уповноважений державний орган перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі, не було встановлено і подання позивачем недостовірних даних. Позивач повідомив, що його брат - ОСОБА_2 мешкав на території України на підставі посвідки на постійне проживання, і дана інформація була правдивою. При цьому позивач не повідомляв міграційним органам України про перебування його брата в громадянстві України.

Таким чином, зазначена відповідачем в оскаржуваному рішенні підстава для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну (п.1 ч.1 статті 12 Закону № 2491-III) була відсутня.

При цьому відповідачем не доведено та матеріали справи не містять доказів того, що за час перебування позивача на території України з`явилися обставини, які б тягли за собою скасування позивачу дозволу на імміграцію з підстави, передбаченої статтею 12 Закону № 2491-III.

Тобто рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 17.08.2020 року №271599 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 прийнято за відсутності передбачених законом підстав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 17.08.2020 року №271599 ГУ ДМС України в Одеській області діяло не на підставі закону, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушило законні права та інтереси позивача.

Доводи відповідача про те, що уповноважений державний орган при наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну припустився помилки та надав дозвіл на імміграцію за відсутності на те правових підстав, суд до уваги не бере, оскільки скасування позивачу дозволу на імміграцію з цієї підстави суперечитиме принципу «належного урядування», згідно якого ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Європейський суд з прав людини у своєму Рішенні від 20.10.2011р. (набуло статусу остаточного 20.01.2012р.) у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №271599 від 17.08.2020 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 /2003 від 22.10.2003 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321 (далі Порядок №321), обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання; 5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Згідно п.8 Порядку №321, за оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін справляється адміністративний збір у розмірах, установлених законодавством.

Відповідно до п.9 Порядку №321, оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства Поліграфічний комбінат Україна по виготовленню цінних паперів (далі - Центр).

Згідно п.16 Порядку №321, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до п.17 Порядку №321, документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування/проживання в Україні.

Згідно п.18 Порядку №321, у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

У разі коли у зв`язку із зміною прізвища та (або) власного імені чи по батькові, встановленням розбіжностей у записах необхідно обміняти паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, документи для обміну посвідки подаються не пізніше ніж через місяць після отримання нового паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства.

Відповідно до п.19 Порядку №321, у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається іноземцю або особі без громадянства та здається ними під час отримання нової посвідки.

Дії працівників під час приймання документів для оформлення, обміну посвідки визначені пунктами 20-31 Порядку №321.

З наведених вище норм Порядку № 321 вбачається, що обмін посвідки здійснюється за зверненням іммігранта.

При цьому, судом встановлено, що позивач не звертався до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про здійснення обміну посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 /2003 від 22.10.2003 року, а відповідач, у свою чергу, не приймав рішення про відмову в обміні посвідки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не порушував права позивача щодо обміну посвідки, а тому в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.3 ст.139 КАС України, суд покладає судові витрати на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати позивача зі сплати судового збору 840,80 грн. за вимогу про визнання протиправним та скасування рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.1 ст.139, ст.ст. 241-246, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_5 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №271599 від 17.08.2020 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 /2003 від 22.10.2003 року відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.04.2021 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді до 28.04.2021 року.

Суддя В.В. Андрухів