Справа № 640/7041/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №640/7041/21 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Парінова А.Б.

за участю

секретаря судового засідання Вітчинкіної К.О.,

представника позивача Гуцевої Л.О.

представника відповідача Кушнір Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства фінансів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Міністерства фінансів України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Міністерство фінансів України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.02.2021 №59951027 про накладення на Міністерство фінансів України штрафу у розмірі 10 200 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Міністерство фінансів України подало апеляційну скаргу з підстав порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, та просить рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2021 скасувати, та прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що Міністерство фінансів України в рамках виконавчого провадження №59951027 вчиняло дії направлені на виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду про що письмово повідомляло державного виконавця і останній володів всією інформацією щодо вчинення таких дій.

Також, Міністерство фінансів України повідомляло відповідача про наявність поважних причин щодо неможливості виконання боржником рішення суду.

Крім того, позивач вказує, що доказів того, що Міністерство фінансів України без поважних причин не виконує рішення суду матеріали справи не містять, а дії, вчинені державним виконавцем відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передчасні.

27.04.2021 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач вказує, що оскільки позивачем не виконано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, отже дії державного виконавця є своєчасними та обґрунтованими, оскаржувана постанова винесена правомірно.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренка Р.Г. від 06.09.2019 відкрито виконавче провадження №59951027 з примусового виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до договорів про проведення взаєморозрахунків за №332 від 27.06.2017, за №02/332-17 від 05.07.2017, №03/332-17 від 03.08.2017, за №04/332-17 від 05.09.2017, №06/332 від 03.11.2017, за №07/332-17 від 05.12.2017, №08/332 від 20.12.2017 на суму 1 057 351,44 грн - згідно постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017, та вказаною постановою зобов`язано боржника протягом 10 робочих днів виконати рішення суду.

Листом від 02.10.2019 позивачем (боржником у ВП №59951027) повідомлено відповідача про прийняття до розгляду Верховним Судом касаційної скарги Міністерства фінансів України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі №0940/1254/18.

07.04.2020 державним виконавцем на адресу боржника направлено вимогу про виконання рішення суду, отримання якої не заперечується сторонами.

Згідно постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Магди С.В. від 12.11.2020 за невиконання рішення суд накладено штраф на Міністерство фінансів України у розмірі 5 100,00 грн.

Вказана постанова оскаржена Міністерством фінансів України до суду та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №640/30383/20 у задоволенні позову відмовлено. Зазначене рішення суду сторонами не оскаржувалось.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магди С.В. від 11.02.2021 за невиконання рішення суду накладено штраф на Міністерство фінансів України у розмірі 10 200,00 грн.

У мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що боржником проігноровано вимогу державного виконавця від 07.04.2020, а також про те, що згідно листа стягувача від 22.10.2020 рішення суду боржником не виконано та жодних повідомлень станом на 11.02.2021 пояснень з приводу невиконання рішення суду, обґрунтування поважності причин його невиконання або інформації про заходи, які вчиняються на його виконання боржником не надано.

Не погодившись з постановою відповідача про накладення штрафу, вважаючи її протиправною та передчасною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду даної справи рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 у справі №0940/1254/18 залишається невиконаним.

Також суд першої інстанції звернув увагу, що доказів, в тому числі, надання відповіді на вимогу державного виконавця від 07.04.2020, як і взагалі вчинення будь-яких інших дій по виконанню вказаного виконавчого листа, зокрема, і після накладення штрафу постановою від 12.11.2020, позивачем не надано.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно пунктів 2 та 3 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 4 ст. 18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлений ст. 63 Закону №1404-VIII

.Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

З наведеної статті слідує, що покладення на боржника негативних наслідків у вигляді грошового стягнення (штрафу) може бути застосовано виконавцем у разі невиконання рішення без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Згідно частин 1 та 2 ст. 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

До поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини навколишнього світу. Це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не залежать від волі людини. Такі обставини мають впливати на волю суб`єкта відповідних правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта цих правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків.

Позивач в якості поважних причин, які унеможливлюють виконання рішення суду вказав на те, що бюджетний період 2017 року закінчився і відповідно до Бюджетного кодексу України всі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Постанова Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 передбачала механізм прийняття рішення Міністерством фінансів України тільки на 2017 рік. Договори про організацію взаєморозрахунків не були профінансовані за 2017 рік, відтак, вважаються такими, що втратили чинність.

Наведені обставини унеможливлюють виконання Міністерством фінансів України рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 у справі №0940/1254/18, з огляду на що застосування постановою державного виконавця ВП №59951027 від 11.02.2021 до позивача штрафу є неправомірним.

Позивач вказує, що не має можливості виконати рішення суду у зв`язку з тим, що відсутній законодавчий механізм виконання такого рішення (прийняття рішення) після закінчення бюджетного періоду.

Разом з тим, відповідно до положень Закону №1404-VIII державний виконавець вчиняє дії на підставі поданих виконавчих документів, зокрема рішень судів, які набрали законної сили. Рішення суду, які набрали законної сили, у відповідності з положеннями статті 1291 Конституції України є обов`язковими до виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на даний час рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 у справі №0940/1254/18 залишається невиконаним, враховуючи також визнання судом правомірним застосування до позивача штрафу за невиконання рішення у розмірі 5 100,00 грн (постанова від 18.01.2021 у справі №640/30383/20), відсутність будь-яких доказів вчинення дій після застосування відповідачем такого штрафу, позовні вимоги необґрунтовані, а підстави для їх задоволення відсутні.

Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача, що ним оскаржується в касаційному порядку рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 у справі №0940/1254/18, оскільки дана обставина не є поважною підставою для не виконання рішення суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону №1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі:

1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу;

2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;

3) зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення;

4) відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника);

5) звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону;

6) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;

7) якщо вони вчиняються до оптового постачальника електричної енергії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії»;

8) затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) якщо стягувач включений до плану санації;

9) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

10) включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

11) встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження;

12) включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації;

13) наявності підстав, передбачених статтею 21 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку»;

14) наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств».

З Єдиного державного реєстру судових рішень дійсно вбачається, що 22.07.2019 прийнято до розгляду Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу Міністерства фінансів України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі №0940/1254/18 (857/3149/19), та відкрито по ній касаційне провадження.

Втім вказана ухвала Верховного Суду не зупинила виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018.

Отже, колегія суддів, проаналізувавши приписи ст. Закону №1404-VIII та ухвалу про відкриття касаційного провадження від 22.07.2019 прийшла до висновку, що подання касаційної скарги позивачем не впливає на виконання рішення суду та не може бути визнано поважною підставою його невиконання.

Проаналізувавши матеріали справи та вказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні №59951027 діяв згідно приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу дотримався приписів Закону №1404-VIII та ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак дана постанова є правомірною та скасованою бути не може.

Апелянт не вказує в апеляційній скарзі жодних доводів, які би могли спростувати висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства фінансів України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

А.Б. Парінов