Справа № 480/8911/20
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 р.Справа № 480/8911/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Семиволоса В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми по справі № 480/8911/20

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та страхових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії при Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі відповідач), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ в/о начальника Управління внутрішніх справ Сумського облвиконкому полковника В.П. Лузана № 123 л/с від 17.09.1985 р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади дільничного інспектора міліції Ковпаківського районного відділу внутрішніх справ Управління внутрішніх справ України в Сумській області, поновлення на посаді в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції Ковпаківського районного відділу внутрішніх справ Управління внутрішніх справ України в Сумській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та страхових коштів як особі, що втратила 80% працездатності;

- поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції Ковпаківського районного відділу внутрішніх справ Управління внутрішніх справ України в Сумській області;

- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на користь ОСОБА_1 1335663,36 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та страхових коштів - повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року у справі № 480/8911/20 на направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що його звернення до суду було зумовлено отриманням відповіді начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області від 16.11.2020 року №33/М-32дк на його звернення про виплату належних коштів при звільненні в порядку досудового врегулювання спору, з часу отримання якої минуло менше одного місяця. Також в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду зазначає, що юридичний факт отриманого ним 09.05.1985 р. захворювання таким, що сталося під час виконання обов`язків з охорони громадського порядку, встановлено рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26.02.2020 р. у справі № 592/3030/19, яке набрало законної сили 31.03.2020 р., а тому позивач не міг звернутися із заявленими позовними вимогами раніше.

Колегія суддів, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та страхових коштів, суд першої інстанції виходив з пропущення позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня. коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Зі змісту наведених норм вбачається, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 статті 4 КАС України).

Колегією суддів встановлено, що позивачем оскаржується наказ в/о начальника Управління внутрішніх справ Сумського облвиконкому полковника В.П. Лузана № 123 л/с від 17.09.1985 р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади дільничного інспектора міліції Ковпаківського районного відділу внутрішніх справ Управління внутрішніх справ України в Сумській області.

Отже, розглядуваний спір є спором щодо проходження публічної служби, а тому для звернення до суду з позовом у такому спорі встановлений місячний строк.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Тому початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Такі висновки зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 4 жовтня 2018 року (справа №800/304/17).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Bellet V. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein V. Germany).

Право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PfоREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відтак, одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що з позовом про визнання протиправним та скасування наказу в/о начальника Управління внутрішніх справ Сумського облвиконкому полковника В.П. Лузана № 123 л/с від 17.09.1985 р. про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ з посади дільничного інспектора міліції Ковпаківського районного відділу внутрішніх справ Управління внутрішніх справ України в Сумській області, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 звернувся 11.12.2020 року, тобто після закінчення строку, встановленого ч. 5 ст. 122 у чинній редакції КАС України.

В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначає, що про порушення своїх прав йому стало відомо після отримання останнього листа начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області від 16.11.2020 року №33/М-32дк на його звернення про виплату належних йому коштів при звільненні в порядку досудового врегулювання спору, з часу отримання якої минуло менше одного місяця. Також в обгрунтування причин пропуску строку звернення до суду зазначає, що юридичний факт отриманого ним 09.05.1985 р. захворювання таким, що сталося під час виконання обов`язків з охорони громадського порядку, встановлено рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26.02.2020 р. у справі № 592/3030/19, яке набрало законної сили 31.03.2020 р.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що посилання позивача на те, що про порушення своїх прав він дізнався лише з листа Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області від 16.11.2020 року №33/М-32дк, не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для поновлення процесуального строку, оскільки позивач не був позбавлений можливості з моменту свого звільнення з якого минуло майже 35 років у випадку незгоди з таким рішенням та проведеним розрахунком при звільненні звернутись за захистом своїх прав.

Колегія судців вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що він не міг звернутись раніше до суду через встановлення юридичного факту отриманого ним 09.05.1985 р. захворювання таким, що сталося під час виконання обов`язків з охорони громадського порядку, лише рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26.02.2020 р. у справі №592/3030/19, яке набрало законної сили 31.03.2020 р., оскільки згідно вказаного рішення позивач звернувся із заявою про встановлення факту захворювання ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, позивачем не доведено неможливість звернення із зазначеним позовом про встановлення такого факту раніше. Крім того, з часу винесення рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26.02.2020 р. у справі №592/3030/19, яке набрало законної сили 31.03.2020 р. та звернення до суду з цим позовом від 11.12.2020 року також минув майже рік.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доказів на підтвердження того, що існували будь-які обставини, які створили перешкоди та заважали заявнику вчасно звернутися до суду за захистом прав, позивачем не надано.

Оцінюючи обставини звернення ОСОБА_1 з позовом до суду, із врахуванням наведених висновків Європейського суду з прав людини, а також положень частини п`ятої статті 122 КАС України суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої інстанції інстанцій про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року у справі № 480/8911/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 по справі №480/8911/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 29.04.2021 року