Справа № 520/9134/2020
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 р. Справа № 520/9134/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, по справі № 520/9134/2020

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Харківській області (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просить суд: стягнути до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 19419,16 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 року позов задоволено.

Стягнуто до бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 19419 (дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 16 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм чинного законодавства, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 року у справі № 520/9134/2020 скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що податковий борг за вказаною вимогою у сумі 31 088,0 грн. сплачено платником 25.09.2019 року за квитанцією № 4 від 25.09.2019 року, та листом від 25.09.2019 року відповідач повідомив позивача про сплату зобов`язань за податковою вимогою № 9713-17 від 31.07.2017 ГУ ДФС в Харківській області про наявність у платника податків ОСОБА_1 податкового боргу зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування за 2016 рік у сумі 31 088,0 грн. Крім того, апелянт зазначає, що позивачем не дотримано порядку, визначеного ст. 59.1 ПК України, оскільки відповідач не отримував податкових рішень про сплату вказаних податкових зобов`язань.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції відповідач, ОСОБА_1 внесений до Державного реєстру фізичних осіб України за номером та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 у справі №820/5215/17, яке набрало законної сили 07.08.2019, встановлено, що позивачем до Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області подано податкову декларацію про майновий стан і доходи (для громадян та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) № від 23.01.2017 року, у якій було задекларовано податок на доходи фізичних осіб у сумі - 31122,00 грн. та військовий збір у сумі - 9336,00 грн.

Відповідно до пункту 59.1статті 59 ПК України податковим органом сформована податкова вимога від 31.07.2017 №9713-17 зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування за 2016 рік у сумі 31088,00 грн. та надіслана відповідачу за зареєстрованим місцем проживання та була вручена йому, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_1 оскаржив зазначену податкову вимогу до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019 у справі №820/5215/17 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкової вимоги від 31.07.2017 №9713-17 відмовлено.

Податкова вимога від 31.07.2017 №9713-17 є чинною та не скасованою. Податковий борг за вказаною вимогою у сумі 31088,00 грн. сплачено відповідачем - 25.09.2019, що підтверджується квитанцією №4 від 25.09.2019.

ОСОБА_1 має податковий борг у розмірі 19419,16 грн., який виник на підставі несплати таких зобов`язань: нараховано у порядку ст. 129 ПКУ на податкову декларацію про майновий стан і доходи від 23.01.2017 № у розмірі 10083,16 грн.; за податковою декларацією про майновий стан і доходи від 23.01.2017 № у розмірі 9336, 00 грн.

Позивач, на підставі ст. 87 Податкового кодексу України, звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що самостійно визначений податкове зобов`язання відповідача за податковою декларацією про майновий стан і доходи № від 23.01.2017, у якій було задекларовано податок на доходи фізичних осіб у сумі - 31122,00 грн. та військовий збір у сумі - 9336,00 грн. не був погашений своєчасно та в повному обсязі, податковий борг ОСОБА_1 перед бюджетом становить - 19419,16 грн.; на час розгляду справи не сплачений та в силу закону є узгодженим.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Згідно з пп. 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Пунктом 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

За змістом пп. 2.1., 2.2, 2.3 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 року № 576 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків. Податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов`язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки. Протягом строків оскарження суми грошових зобов`язань, визначених Кодексом, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з п.87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

За приписами п.95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Отже, право контролюючого органу на звернення до суду щодо стягнення коштів, що належать платнику податків виникає за наявності у платника податків податкового боргу.

Як встановлено матеріалами справи відповідач отримав податкову вимогу №9713-17 від 31.07.2017 ГУ ДФС в Харківській області про наявність у платника податків ОСОБА_1 податкового боргу зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування за 2016 рік у сумі 31 088,0 грн, яку було оскаржено до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2018 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019 року у справі № 820/5215/17 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Харківській області про скасування податкової вимоги.

Податковий борг за вказаною вимогою у сумі 31 088,0 грн. сплачено платником податків за квитанцією № 4 від 25.09.2019 року.

Листом від 25.09.2019 року відповідач повідомив позивача про сплату за податковою вимогою № 9713-17 від 31.07.2017 податкового боргу зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування за 2016 рік у сумі 31 088,0 грн.

Таким чином, відповідно до положень п. 60.1.1 ст. 60.1 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

Листом від 10.10.2019 року № 2419/ФОП/20-40-56-08-20 позивач повідомив про наявність податкового боргу зі сплати податку на доходи у сумі 10 121,91 грн., військового збору - 9 336,0 грн. та заборгованість з єдиного соціального внеску - 15 604,47 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази щодо направлення податкової вимоги на суму військового збору 9336 грн. та пені 10083,16 грн., за декларацією від 23.01.2017 р.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про недотримання контролюючим органом порядку, визначеного ст. 59.1 Податковим кодексом України, відповідно до положень якого, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З огляду на викладене, у контролюючого органу відсутнє право на стягнення податкового боргу, зважаючи на невиконання ним приписів податкового законодавства щодо надіслання платникові податків податкової вимоги, оскільки з матеріалів справи неможливо встановити отримання податкової вимоги щодо податкового боргу в розмірі 19419,16 грн. за умови погашення податкового борг, визначеного податковою вимогою № 9713-17 від 31.07.2017.

Щодо суми пені 10 083, 16 грн грн, визначеної податковим органом.

Відповідно до пп. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Положеннями пункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України визначено, що нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Відповідно до п. 129.3 ст. 129 ПК України нарахування пені закінчується: у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань; у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов`язань відповідного бюджету перед таким платником податків; у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України); при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за №751/28881) ( далі - Порядок № 422).

Пункт 1 підрозділу 7 Розділу ІІІ цього Порядку нарахування пені розпочинається після закінчення строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу. При нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно з Податковим кодексом України; у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Отже, несплата узгоджених сум грошових зобов`язань у встановлений законом строк, є передумовою для нарахування пені, несплачені суми якої разом із сумами грошових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій, є податковим боргом платника податків. При цьому, нарахування пені розпочинається після закінчення строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу.

Отже, розрахунок пені є належним доказом суми пені, яка має істотне значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено матеріалами справи, жодних обставин, за наявності яких контролюючий орган звернувся до суду за стягненням пені, нарахованої за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань в позовній заяві не наведено, лише посилання на ст.129 ПК України та вказівки на суму пені у розмірі 10083,16 грн.

Надані позивачем розрахунки сум боргу не дають можливості встановити наявність позивача податкового боргу зі сплати пені на заявлену суму, що нарахована за несплату податкових зобов`язань, як зазначалося в позові.

Позовна заява не містить підстав звернення до суду про стягнення пені щодо того, що пеня нарахована за несвоєчасну сплату визначених контролюючим органом податкових зобов`язань за податковою вимогою, на які посилався суд першої інстанції при прийнятті рішення. Вказані обставини встановлені судом першої інстанції виключно з витягу інтегрованої картки відповідача, як платника податку, яка надана контролюючим органом до суду.

Лише в додаткових поясненнях від 26.02.2021 року, наданих до суду апеляційної інстанції, на виконання вимог ухвали, позивачем викладено складові податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, за стягненням якого звернувся до суду позивач.

Однак, опис обставин щодо існування податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, з зазначенням розмірів донарахованих за платником податків сум податкових зобов`язань, про які зазначено в додаткових поясненнях, не обґрунтовує розмір податкового боргу, який позивач просив суд стягнути з відповідача, та не доводить правомірність такого розрахунку, оскільки не дотримано порядку стягнення податкового боргу.

Крім того, колегія суддів зауважує, що повідомлення про існування та розмір у платника податків податкового боргу листом (лист Головного управління ДПС у Харківській області від 10.10.2019 року №2419/ФОП/20-40-56-08-20 "Про надання інформації"), не передбачено податковим законодавством.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип «належного урядування» покладає на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, не надав допустимих та належних доказів наявності у ОСОБА_1 податкового боргу з військового збору та пені нарахованої у заявлених розмірах, не вказав конкретних підстав виникнення такої заборгованості та періодів, за які відбулося таке нарахування, а також дотримання порядку направлення податкового боргу, передбаченого Порядком, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року №610.

Отже, дії позивача суперечать вимогам чинного законодавства України, оскільки звернення податкового органу з позовом про стягнення податкового боргу має відбуватися лише за умови дотримання ним, як суб`єктом владних повноважень, принципу належного урядування, з наданням належних доказів на підтвердження наявності податкового боргу, обґрунтованого розрахунку з вказанням періоду та підстав виникнення такого боргу, детальних пояснень та розрахунків виникнення пені, віднесення сплачених платником податків сум в рахунок погашення боргів, що виникли раніше (підстава та період виникнення, сума погашення тощо), формули, за якою обрахована пеня, та на підставі якої сплати із вказанням конкретного періоду така пеня утворилася.

Адміністрування баз даних податкових органів та контроль своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів (в тому числі пені), покладені саме на податкові органи, а не на суд, а тому ненадання доказів на підтвердження правомірності заявлених вимог, наявності численних неузгодженостей та невідповідностей нарахованих сум, відсутність обґрунтованого розрахунку податкового боргу з розбивкою на конкретні суми податкових зобов`язань та пені, які слід стягнути з відповідача, що би відповідав встановленим у справі фактичним обставинам, дає підстави дійти висновку прийняти рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2020 по справі № 520/9134/2020 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський