Справа № 120/1982/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

28 квітня 2021 р. Справа № 120/1982/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницького області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №62 від 31.12.2020 року щодо відмови у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду та просить зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 13.07.1993 року по 05.04.1995 року на Полтавському заводі газорозрядних ламп та з 09.08.1995 року по 20.06.1996 року у ДП «Різноекспорт» та призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

23.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач виклав свої заперечення щодо позову. Мотивуючи відзив, представник відповідача зазначає, що рішеннями Головного управління від 27.02.2020 року та від 18.08.2020 року позивачу вже було відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році, з огляду, на відсутність необхідного страхового стажу 20 років передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, для підтвердження права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС, ОСОБА_1 було надано посвідчення учасника ліквідації у 1988 році та уточнюючу довідку №143 від 20.01.1993 року, видану Управлінням Внутрішніх справ Полтавської області про суму заробітної плати отриманої за роботу по ліквідації наслідків аварії за період з 01.03.1988 року по 31.03.1988 року, яку не взято до уваги з огляду на відсутність переліку первинних документів, які виступили підставою для її видачі. Окрім того, зазначена довідка не містила відомостей про фактичну кількість днів перебування ОСОБА_1 в зоні відчуження та видана не в період безпосередньої роботи особи в зоні, тобто не є первинним документом.

Разом з тим, також до загального стажу не були зараховані періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , зокрема період роботи згідно записів трудової книжки №3-4 з 13.07 1993 року по 05.04.1995 року, з огляду на нечитабельність частини відомостей про розпорядчі документи, які виступили підставами для внесення відповідних записів, у зв`язку з пошкодженням трудової книжки та період роботи згідно записів у трудовій книжці №7-8 з 09.08.1995 року по 20.06.1996 року, з огляду на відсутність відповідного розпорядчого документу, що виступив підставою для внесення запису про прийняття на роботу, неможливістю ідентифікувати підприємство за відтиском печатки, яким завіряються відповідні записи, з огляду на його нечитабельність та нечіткість.

Тому, згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж заявника становив 17 років 6 місяців 4 дні, що було недостатньо для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 року.

При зверненні заявника за призначенням пенсії згідно заяви від 24.11.2020 року, страховий стаж, обчислений у відповідності до чинного законодавства по 30.11.2020 року та становить 17 років 11 місяців 4 дні, що все ж недостатньо для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році. Нових документів про трудову діяльність заявником не надавалися.

Таким чином, представник відповідача зазначає, що Головне управління ПФУ у Вінницькій області правомірно відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з огляду, на відсутність необхідного страхового стажу 20 років.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Вінницькою обласною державною адміністрацією 10.09.2019 року та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

24.12.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням відповідача від 31.12.2020 року №62 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з огляду, на відсутність необхідного страхового стажу 20 років.

Так, відповідачем невраховано трудову діяльність позивача у період з 13.07 1993 року по 05.04.1995 року, з огляду на нечитабельність частини відомостей про розпорядчі документи, які виступили підставами для внесення відповідних записів, у зв`язку з пошкодженням трудової книжки та у період роботи з 09.08.1995 року по 20.06.1996 року, з огляду на відсутність відповідного розпорядчого документу, що виступив підставою для внесення запису про прийняття на роботу, неможливістю ідентифікувати підприємство за відтиском печатки, яким завіряються відповідні записи, з огляду на його нечитабельність та нечіткість.

У підсумку відповідач дійшов висновку, що страховий стаж позивача становить 17 років 11 місяці 4 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі скороченням пенсійного віку.

Не погоджуючись із рішенням відповідача від 31.12.2020 року №62, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 року № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону від 09.07.2003 року № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 стаття 24 Закону від 09.07.2003 року № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 стаття 24 Закону від 09.07.2003 року № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 стаття 24 Закону від 09.07.2003 року № 1058-IV).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-XII (далі Закон від 28.02.1991 року №796-ХІІ).

Статтею 49 цього Закон визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком передбачені статтею 26 Закону від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Відповідно до статті 26 Закону від 09.07.2003 року № 1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Частиною 1 статті 55 Закону від 28.02.1991 року №796-ХІІ визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, особам, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році мають право на зниження пенсійного віку на 5 років.

Відповідно до частини 3 статті 55 Закону від 28.02.1991 року №796-ХІІ призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Аналіз наведених приписів свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону від 09.07.2003 року № 1058-IV, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Статтею 14 Закону від 28.02.1991 року №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (частина 3 статті 65 Закону від 28.02.1991 року №796-XII).

Відповідно до пункту 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 року №551 (чинного на час видачі позивачу посвідчення, далі - Порядок №551), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. від одного до п`яти календарних днів, у 1987 році - від одного до 14, у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році (категорія 3) серії А зеленого кольору.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина-учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та надає право користування пільгами, встановленими Законом від 28.02.1991 року №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС".

Таку ж правову позицію підтримує Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 року по справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019 року по справі № 464/4150/17, від 09.01.2020 року по справі № 363/3976/16-а, від 26.03.2020 року по справі № 652/610/16-а, від 18.06.2020 року по справі № 751/2738/17.

Відповідачем не заперечується факт наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі скороченням пенсійного віку. Разом з тим відповідач зазначив, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є наявність страхового стражу 20 років. Оскільки, страховий стаж позивача становить 17 років 11 місяці 4 днів, а тому відсутні підстави для призначення пенсії за віком зі скороченням пенсійного віку.

Відсутність необхідного страхового стажу відповідачем обґрунтована тим, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності з 13.07.1993 року по 05.04.1995 року, з огляду на нечитабельність частини відомостей про розпорядчі документи, які виступили підставами для внесення відповідних записів та у зв`язку з пошкодженням трудової книжки; та у період роботи з 09.08.1995 року по 20.06.1996 року, з огляду на відсутність відповідного розпорядчого документу, що виступив підставою для внесення запису про прийняття на роботу, неможливістю ідентифікувати підприємство за відтиском печатки, яким завіряються відповідні записи та з огляду на його нечитабельність та нечіткість.

Згідно вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон від 05.11.1991 року № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637(далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 року по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 року по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 року по справі № 242/2536/16-а.

Як слідує із матеріалів справи, на підтвердження стажу роботи з 13.07.1993 року по 05.04.1995 року на Полтавському заводі газорозрядних ламп та з 09.08.1995 по 20.06.1996 року у ДП «Різноекспорт», позивачем при поданні заяви про призначення пенсії надана трудова книжка НОМЕР_2 , в якій роботодавцем вчинено відповідні записи.

Разом з тим, підставами для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 13.07.1993 року по 05.04.1995 року та з 09.08.1995 по 20.06.1996 року слугували нечитабельність відтиску печатки, що унеможливлює ідентифікацію підприємства; нечитабельність частини відомостей про розпорядчі документи; відсутність відповідного розпорядчого документу.

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

Станом на час внесення спірних записів, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 року № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Подібні положення пункту 2.4 та пункту 4.1 містить Інструкція № 162.

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Отже, із вищенаведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача у не зарахуванні до страхового стажу періоди роботи позивача з 13.07.1993 року по 05.04.1995 року на Полтавському заводі газорозрядних ламп та з 09.08.1995 по 20.06.1996 року у ДП «Різноекспорт» є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника (позивача).

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача від 31.12.2020 року №62 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Як наслідок це рішення підлягає скасуванню.

Щодо зарахування періодів роботи позивача з 13.07.1993 року по 05.04.1995 року на Полтавському заводі газорозрядних ламп та з 09.08.1995 по 20.06.1996 року у ДП «Різноекспорт» до страхового стажу, то такі підлягають зарахуванню, з огляду на висновки суду викладені вище.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" така підлягає задоволенню, як похідна від першої - визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 31.12.2020 року №62.

При цьому, задовольняючи цю вимогу, суд ураховує, що відповідач не оспорює факту участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що свідчить про наявність у заявника права на призначення пенсії за віком із скороченням пенсійного віку. Виключно спірним питанням є наявність страхового стажу, що за висновками, зробленими судом у цьому рішенні, в частині страхового стажу за умови зарахування періодів роботи, позивач набуває право на пенсію відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відстутність судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 31.12.2020 року № 62 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період з 13.07.1993 року по 05.04.1995 року на Полтавському заводі газорозрядних ламп та з 09.08.1995 по 20.06.1996 року у ДП «Різноекспорт».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 10.08.2020 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна