Справа № 540/2631/19
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 540/2631/19
адміністративне провадження № К/9901/14794/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року у справі №540/2631/19 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України, про встановлення факту пільгової вислуги років, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 та Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України щодо відмови у проведенні перерахунку календарної та пільгової вислуги років капітана ОСОБА_1 під час звільнення з військової служби та проведення розрахунку його пільгової вислуги без врахування: часу вимушеного прогулу з 1 травня 2004 року до 25 грудня 2005 року; перенавчання позивача в 1994 році та 1997 році на новий тип вертольотів; 2003 році у пільговому обчисленні; у пільговому обчисленні періоду військової служби за час виконання позивачем польотів у 2006 року;

- встановити пільгову вислугу років капітана ОСОБА_1 станом на 1 травня 2002 року, станом на 1 травня 2004 року, станом на 31 грудня 2008 року із зарахуванням за два місяці - місяць служби, з метою подальшого перерахунку та доплати грошового забезпечення (відсоткової надбавки на пільгових умовах): з 3 квітня 1991 року до 18 жовтня 1991 року (6 місяців 15 днів); з 2 квітня 1992 року до 16 жовтня 1992 року (6 місяців 14 днів); з 1 квітня 1993 року до 20 жовтня 1993 року (6 місяців 19 днів); 1994 року перенавчання зарахувати при обчисленні вислуги років за два роки; з 1995 року до 1996 року (включно); 1997 року перенавчання зарахувати при обчисленні вислуги років за два роки; з 1998 року до 2003 року (включно); з 30 січня 2006 року до 2008 року (включно);

-встановити факт календарної вислуги років капітана ОСОБА_1 станом на 8 листопада 2019 року - 30 років 3 місяці;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити капітану ОСОБА_1 : заборгованість з грошового забезпечення за період з 1 травня 2002 року до 8 листопада 2019 року; індексацію грошового забезпечення з 1 травня 2002 року наростаючим підсумком до дня виплати; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, з дати настання підстави для такої виплати; щомісячну надбавку за безперервну військову службу у ЗСУ з 1 травня 2003 року у розмірі 30% та здійснити виплату частки не виплачених позивачу грошових сум (із врахуванням виплати за листопад та грудень 2003 року та зміною розміру грошового забезпечення у зв`язку зі зміною пільгової вислуги років);

- визнати протиправним та скасувати наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 8 жовтня 2019 року №421 в частині звільнення капітана ОСОБА_1 з військової служби у запас згідно підпунктом «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 8 листопада 2019 року №256 в частині виключення зі списків частини капітана ОСОБА_1 ;

- поновити капітана ОСОБА_1 у списках військової частини НОМЕР_2 з 8 листопада 2019 року з усіма правами, які військовослужбовець мав до неправомірного звільнення та виключення зі списків частини;

- визнати протиправною бездіяльність Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України щодо не проведення розрахунку вислуги років капітана ОСОБА_1 на пенсію під час його звільнення з військової служби;

- визнати протиправним та скасувати розрахунок №110 вислуги років військовослужбовця на пенсію капітана ОСОБА_1 від 6 лютого 2020 року.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 8 жовтня 2019 року №421 в частині, що стосується звільнення з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за підпунктом «б» (за станом здоров`я) капітана ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 8 листопада 2019 року №256 стосовно виключення зі списків частини капітана ОСОБА_1 ;

- поновлено капітана ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника служби метрології та стандартизації штабу військової частини НОМЕР_2 з 8 листопада 2019 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 розрахувати та виплатити капітану ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 8 листопада 2019 року до дати фактичного поновлення на посаді.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року змінено, викладено абзац п`ятий його резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 202 539,45 грн. (двісті дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять гривень 45 копійок)».

В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року залишено без змін.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, військова частина НОМЕР_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її засобами поштового зв`язку 21 квітня 2021 року.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року у справі №540/2631/19 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з наступних підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду покликається на неврахування судом апеляційної інстанції, під час прийняття оскаржуваної постанови, висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у наступних постановах: від 26 вересня 2018 року у справі №822/38/17, від 28 травня 2020 року у справі №813/2143/17. Однак правовідносини у цих справах не є подібними до правовідносин, які склались у справі №540/2631/19, з огляду на умови застосування правових норм.

Так, у справі №822/38/17 спірні правовідносини виникли у зв`язку зі звільненням позивачки з військової служби у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини, абзац 1) молодшого сержанта з посади старшого телефоніста телефонного відділення інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_5 .

У справі №813/2143/17 правовідносини склались у зв`язку зі звільненням позивача, артиста вищої категорії військового оркестру Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з військової служби у запас через закінчення контракту відповідно до пункту «а» частини шостої статті 26 з урахуванням підпункту «і» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Натомість, у справі №540/2631/19 спірні правовідносини склались через звільнення з військової служби капітана ОСОБА_1 , начальника служби метрології та стандартизації штабу 11 окремої бригади армійської авіації згідно підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби у мирний час або обмежену придатність у воєнний час).

Водночас, необхідно зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Одночасно, Верховний Суд звертає увагу, що лише загальні посилання на неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах за відсутності посилання на відповідні постанови Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Варто зазначити, що посилання скаржника на висновки Вищого адміністративного суду України викладені у формі ухвал не можуть бути визнані Судом як належне обґрунтування підстав звернення до суду касаційної інстанції у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки цим пунктом передбачено застосування висновків саме Верховного Суду викладених у виді судового рішення як постанова.

Так, згідно пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку та відсутнє посилання на відповідний пункт вказаної статті.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року у справі №540/2631/19.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року у справі №540/2631/19 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерства оборони України, про встановлення факту пільгової вислуги років, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду