Справа № 640/33679/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

29 квітня 2021 року м. Київ № 640/33679/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Бояринцева М.А., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1
до Лейтенанта поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Шевцова Андрія Андрійовича
про визнання протиправними дій,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправними дії лейтенанта поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Шевцова Андрія Андрійовича, які полягають у незадоволенні клопотання ОСОБА_1 про переніс розгляду справи за місцем скоєння правопорушення з огляду на необхідність скористатися правничою допомогою, позбавляючи позивача права на захист, внаслідок чого було порушено справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП від 01.07.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2021 позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02.04.2021 справу №640/33679/20 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва з тих підстав, що вимогу про визнання протиправними дій суб"єкта владних повноважень позивач заявив у окремому позові, окремо від вимоги про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, яку вже розглянуто Дарницьким районним судом міста Києва у справі № 754/8600/20, тому така вимога є самостійним способом судового захисту, про який просить позивач.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 640/33679/20 передано на розгляд судді Бояринцевій М.А.

Дослідивши спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб саме у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням владно-управлінських дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, і господарських чи цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Разом з цим обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії лейтенанта поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Шевцова Андрія Андрійовича, які полягають у незадоволенні клопотання ОСОБА_1 про переніс розгляду справи за місцем скоєння правопорушення з огляду на необхідність скористатися правничою допомогою, позбавляючи позивача права на захист, внаслідок чого було порушено справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП від 01.07.2020.

Слід зауважити, що розгляд питання правомірності даних дій в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, що не відповідає завданням адміністративного судочинства.

При цьому як встановлено судом, позивач скористався своїм правом та оскаржив в судовому порядку дії Шевцова А.А. щодо складання постанови ЕАМ №2764240 від 01 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності та позивачем заявлялися вимоги щодо скасування постанови ЕАМ №2764240 від 01 липня 2020 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі 754/8600/20 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до лейтенанта поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Шевцова Андрія Андрійовича про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 01 липня 2020 року з тих підстав, що позов заявлено до неналежного відповідача. Одночасно в постанові вказано, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15.03.2021 відкрито провадження у справі № 753/4102/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: лейтенант поліції 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Шевцов Андрій Андрійович, про скасування постанови серії ЕАМ № 2764240 від 01 липня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, питання правомірності дій відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає розгляду Дарницьким районним судом міста Києва.

При цьому, аналіз змісту спірних правовідносин дає підстави для висновку, що дії лейтенанта поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Шевцова Андрія Андрійовича пов"язані із справою про адміністративне правопорушення не можуть оскаржуватись самостійно, враховуючи що вони є реалізованими та за їх наслідками прийняті документи, які установлюють відповідальність для позивача, та відповідно є актами індивідуальної дії у розумінні частини першої статті 19 КАС України.

Отже, оскаржувані позивачем дії лейтенанта поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Шевцова Андрія Андрійовича не порушують прав, свобод або інтересів позивача, що на підставі наведених вище положень частини першої статті 5 КАС України унеможливлює розгляд таких вимог у порядку адміністративного судочинства.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у п. 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Також суд зауважує, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Зазначена позицію суду грунтується на висновках, викладених Верховним Судом у постанові від 13.02.2020 у справі № 826/10180/18.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі вищенаведеного, ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Відповідно до частин четвертої-п"ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (стаття 297 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя М.А. Бояринцева