Справа № 460/760/21
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2021 року м. Рівне №460/760/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування частини першої статті 27, статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV та відмови застосування індивідуального коефіцієнта заробітної плати без врахування заробітної плати (доходу) за період з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року і включення в розрахунок даного коефіцієнта невраховану заробітну плату за період з 01 по 22 серпня 2011 року, а також застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2016 - 2018 роки, при призначенні позивачу пенсії за віком з 01 березня 2019 року; 2) зобов`язати відповідача з 01 березня 2019 року перерахувати і виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до статей 27, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016 - 2018 роки та із застосуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати, який розрахувати без врахування заробітної плати (доходу) за період з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року з включенням заробітної плати за період з 01 по 22 серпня 2011 року, з урахуванням раніше виплачених сум. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що з серпня 2011 року їй була призначена пенсія за нормами Закону України «Про державну службу». З 01 березня 2019 року позивачу призначена пенсія за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", про що пенсійний орган її не повідомляв. При призначенні позивачу пенсії за віком пенсійний орган безпідставно застосував показник середньої заробітної плати, з якої сплачені страхові внески, обчислений як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки помножений на коефіцієнт 1,17. Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними, оскільки пенсію за віком на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у березні 2019 року їй призначено вперше, а тому при обчисленні її розміру пенсійний орган мав застосувати показник середньої заробітної плати, з якої сплачені страхові внески, обчислений як середній показник за 2016, 2017 та 2018 роки як це передбачено статтею 40 вказаного Закону. Також відповідач безпідставно врахував при обрахунку розміру пенсії позивача за віком заробітну плату за період з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року та не врахував заробітну плату за період з 01 по 22 серпня 2011 року. На звернення позивача щодо виключення з обрахунку заробітної плати для обчислення пенсії за віком заробітку за періодз 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року та включення заробітку за період 01 по 22 серпня 2011 року відповідач бажаного перерахунку не провів та обґрунтованих підстав для відмови в його проведені не вказав. З огляду на вказане, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що згідно з матеріалами пенсійної справи позивача, з 23 серпня 2011 року останній була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу». На підставі абзацу 2 пункту 8 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», з 01 березня 2019 року позивача автоматично було переведено на пенсію за віком на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до вказаного Порядку, позивачу було проведено перерахунок пенсії з 01 березня 2019 року шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 року (а саме 3764,40грн), на коефіцієнт 1,17 (тобто, 3664,40грн х 1,17 = 4404,35грн). Враховуючи наведене, застосовувати при обчислені розміру пенсії позивача показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислений як середній показник за 2016-2018 роки підстав немає. Крім того, у відповідності до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції чинній до 01 жовтня 2011 року), для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. З огляду на вказане, пенсію позивача обчислено з урахуванням заробітної плати за період з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року та за весь період страхового стажу з 01 липня 2000 року по 31 липня 2011 року. Таким чином, відповідач стверджує, що в спірних правовідносинах він діям на підставі, в межах та у спосіб, що визначенні чинним законодавством, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

05 лютого 2021 року позовна заява надійшла до суду.

10 лютого 2021 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04 березня 2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини справи, встановлені судом:

З 23 серпня 2011 року позивачу призначена пенсія державного службовця на умовах Закону України «Про державну службу», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією протоколу від 01 вересня 2011 року № 339.

З 01 березня 2019 року позивачу призначена пенсія за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією рішення від 13 березня 2019 року № 80.

04 листопада 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій просила провести перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислений як середній показник за 2016-2018 роки.

Листом від 30 листопада 2020 року за № 9133-9011/С-02/8-1700/20 відповідач повідомив позивачу про відмову в перерахунку пенсії з урахуванням середнього показника доходу за 2016-2018 роки з мотивів, аналогічних наведеним у відзиві.

21 грудня 2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком із застосування коефіцієнта заробітної плати, обчисленого без врахування заробітку за період з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року та врахуванням заробітку за період 01 по 22 серпня 2011 року.

Листом від 14 січня 2021 року за № 192-9915/С-02/8-1700/21 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для зміни порядку визначення коефіцієнта заробітної плати, що враховується при обчислені розміру пенсії останньої з мотивів, тотожних наведеним у відзиві.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи даний спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Стаття 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії державного службовця) встановлювала, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

За правилами статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1058, особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Із змісту наведених вище норм права слідує, що призначення позивачу пенсії за нормами Закону України «Про державну службу» не входила до правового регулювання Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.

Таким чином, отримуючи пенсію за Законом України «Про державну службу» позивач не користувалась жодним із видів передбачених пенсій, встановлених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому, призначення позивачеві пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є призначенням пенсії вперше.

За приписами частини другої статті 40 Закону № 1058, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

В свою чергу, приписами частини першої статті 45 Закону № 1058 встановлено, що:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку;

2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

В силу вимог частини другої статті 45 Закону № 1058, пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

У той же час, частиною третьою статті 45 Закону № 1058 встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, якщо має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Отже, враховуючи, що позивачеві було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є призначенням вперше.

Відтак, відповідач має призначити пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017 та 2018 роки, тобто показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом № 1058.

Вирішуючи даний спір суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 03 жовтня 2018 року по справі № 428/450/17, згідно з якою якщо особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 у зв`язку із досягненням такого віку пенсія повинна обраховуватись на підставі положень статті 40 Закону № 1058, як вперше призначена.

Вказана правова позиція Верховного Суду підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 876/5312/17.

Крім того, аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 31 січня 2019 року по справі № 639/2751/17, від 18 січня 2019 року по справі № 577/5237/16-а, від 10 квітня 2019 року по справі № 211/1898/17 та від 10 липня 2018 року по справі №520/6808/17.

У даних спірних правовідносинах призначення позивачу пенсії за віком за нормами Закону № 1058 відбулося 01 березня 2019 року. При цьому, таке призначення не можна розцінювати як переведення з одного виду пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування на інший у тій же системі, тобто позивачу була призначена інша пенсія за іншим законом, а тому при обчисленні розміру пенсійної виплати має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком на умовах Закону № 1058).

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 з врахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2016-2018 роки, порушив її права та охоронювані законом інтереси, які підлягають судовому захисту.

Доводи відповідача про те, що позивач вже отримував пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу», а тому призначення пенсії за віком у відповідності Закону № 1058 слід розглядати як переведення з одного виду пенсії на інший, суд відхиляє як такі, що суперечать вимогам чинного пенсійного законодавства та вказаним вище висновкам суду.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії із застосуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати, який розрахувати без врахування заробітної плати (доходу) за період з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року та з включенням заробітної плати за період з 01 по 22 серпня 2011 року, то суд зазначає наступне.

Як слідує із змісту листів відповідача від 30 листопада 2020 року за № 9133-9011/С-02/8-1700/20, від 14 січня 2021 року за № 192-9915/С-02/8-1700/21 та відзиву на позовну заяву, свою позицію щодо обчислення коефіцієнта заробітної плати при призначенні позивачу з 01 березня 2019 року пенсії за віком з врахування доходу за період з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року, останній обґрунтовує тим, що частина перша статті 40 Закону № 1058, в редакції, що була чинною до 01 жовтня 2011 року, передбачала обчислення пенсії з врахуванням заробітної плати (доходу) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Тобто, такі свої дії відповідач обґрунтовує тим, що вперше пенсія позивачу призначена до 01 жовтня 2011 року.

З даного приводу, суд зауважує, що до 01 жовтня 2011 року позивачу призначалася пенсія державного службовця за нормами Закону України «Про державну службу», умови обчислення розміру якої були відмінними від умов, встановлених Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Натомість, з 01 березня 2019 року позивачу вперше призначена пенсія за віком за нормами Закону № 1058, а тому обчислення розміру такої пенсії має здійснюватися на умовах, що були чинним на день призначення відповідної пенсії. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Станом на 01 жовтня 2019 року частина перша статті 40 Закону № 1058 визначала, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Матеріалами справи стверджується та не заперечується відповідачем за змістом відзиву, що при призначенні позивачу пенсії за віком за нормами Закону № 1058 був врахований набутий останньою страховий страж по 31 серпня 2011 року.

З огляду на вказане, суд вважає, що в силу вимог частини першої статті 40 Закону № 1058 при визначенні коефіцієнта заробітної плати, що враховується при обчисленні пенсії, відповідач мав врахувати заробітну плату, отримувану позивачем в період з 01 по 22 серпня 2011 року, та, відповідно, не враховувати заробітну плату за період 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року.

Щодо строку з якого відповідача належить зобов`язати здійснити перерахунок пенсії позивача, то суд враховує таке.

В ході судового розгляду судом встановлено, що переведення позивача на пенсію за віком на умовах Закону № 1058 було проведено автоматично за матеріалами справи з 01 березня 2019 року, за наслідками якого відповідач безпідставно не застосував приписи статей 27 та 40 Закону № 1058 для визначення розміру пенсійної виплати.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії в розмірі, передбаченому чинним законодавством, було порушене з 01 березня 2019 року, а відтак з метою забезпечення повного захисту порушеного права позивача відповідача належить зобов`язати провести перерахунок пенсії позивача саме з 01 березня 2019 року.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України)визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 908грн відповідно до квитанції від 05 лютого 2021 року № 20, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, підлягає стягненню на користь останньої за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо неврахування частини першої статті 27, статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV та відмови застосувати індивідуальний коефіцієнт заробітної плати без врахування заробітної плати (доходу) за період з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року і включення в розрахунок даного коефіцієнта заробітної плати за період з 01 по 22 серпня 2011 року, а також застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2016 - 2018 роки, при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 березня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 01 березня 2019 року перерахувати і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статей 27, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016 - 2018 роки та із застосуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати, який розрахувати без врахування заробітної плати (доходу) за період з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року з включенням заробітної плати за період з 01 серпня 2011 року по 22 серпня 2011 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 908грн (дев`ятсот вісім гривень, 00коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Короленка, 7; ).

Суддя Т.О. Комшелюк