Справа № 755/1795/21
Суддя: Гаврилова О. В.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/1795/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Передрій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського ГРПП №3 Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого сержанта поліції Василенка Вячеслава Григоровича, Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до поліцейського ГРПП №3 Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого сержанта поліції Василенка Вячеслава Григоровича про визнання протиправною та скасування постанови.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14 січня 2021 року серії БАБ №366462, винесену поліцейським ГРПП №3 Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим сержантом поліції Василенком В.Г. про застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн та закрити провадження по справі.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 14 січня 2021 року, приблизно

о 12 годині 20 хвилин позивач, керуючи транспортним засобом «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по окружній дорозі м.Бориспіль в напрямку с.Проліски, Правила дорожнього руху не порушував. В районі 10 км автодороги ПСО м.Київ транспортний засіб був зупинений працівниками поліції. Позивач виконав вимоги про зупинку, працівник поліції не вказав причину зупинки транспортного засобу, повідомивши про перевірку документів. Перевіривши документи поліцейський почав вимагати талон техогляду, вказав, що автомобіль переобладнано. В чому полягало адміністративне правопорушення поліцейський не повідомив, не роз`яснив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повідомив якими доказами підтверджуються наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Хвилин за 10-15 позивачу було вручено копію постанови. З накладеним стягненням позивач не згоден, вважає постанову необґрунтованою та протиправною, та такою, що винесена з грубим порушенням норм процесуального права, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, упереджено та недобросовісно, з недотримання принципів та засад розгляду справ про адміністративні правопорушення, з огляду на те, що транспортний засіб, яким керував позивач було зупинено працівниками поліції без наявності правових підстав, працівниками поліції було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначену ст.268 КУпАП, не будо з`ясовано питань, визначених ст.280 КУпАП. Вважає, що поліцейський після зупинки транспортного засобу та перевірки документів обмежився лише тим, що повідомив позивача, що він має зачекати в автомобілі поки буде складено постанову про накладення у відношенні нього адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст.121 КУпАП. На думку позивача, його було позбавлено права на захист, гарантованого Конституцією України та процесуальним законодавством, не враховано його пояснення, не надано можливості надати докази на підтвердження відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, позивач вважає, що оскаржувана постанова не містить вказівки на порушення відповідних норм відповідного стандарту, що свідчить про відсутність визначеного ч. 1 ст.121 КУпАП складу адміністративного правопорушення. Належним доказом здійснення переобладнання транспортного засобу з порушенням стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху повинен бути акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання, складений поліцейським відповідно до приписів законодавства України. Разом з тим, оскаржувана постанова також не містить опису фактичних обставин, установлених при розгляді справи, вказівки на докази, які в своїй сукупності свідчать про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, вказівки на технічні засоби, якими здійснено фото чи відеозапис правопорушення та взагалі відсутня вказівка на наявність будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення, що свідчить про її необґрунтованість та незаконність. Зауважив, що час винесення постанови зазначено в протоколі раніше вчинення адміністративного правопорушення, до постанови не долучено жодного доказу, що на думку позивача також свідчить про її безпідставність та необґрунтованість.

19 березня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 26 березня 2021 року залучено до участі у даній справі співвідповідача - Броварське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Логвинський О.Л. в судове засідання не з`явились, подали заяву, в якій просили суд розглядати адміністративний позов без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач поліцейський ГРПП №3 Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старший сержант поліції

Василенко В.Г. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву не скористався.

Представник відповідача Броварського РУП ГУНП в Київській області 02 квітня 2021 року на адресу суду направив заперечення по справі, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтовував тим, що

14 січня 2021 року, приблизно о 12 годині 25 хвилин, в ході патрулювання автомобільної дороги М-01-02ПСО, а саме: м.Київ - в`їзд у м.Бровари було зупинено транспортний засіб марки «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , який підпав під орієнтування за маркою та кольором транспортного засобу. За кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_1 . Старший сержант поліції Василенко В.Г. надійшовши до водія, представився та роз`яснив причину зупинки транспортного засобу, а саме, що даний автомобіль підпадає під орієнтування викраденого транспортного засобу. На вимогу ОСОБА_1 було надано орієнтування з яким останній ознайомився, після чого надав документи для перевірки. Під час перевірки документів було виявлено, що в транспортному засобі встановлено додаткові пасажирські сидіння, про що відсутня відмітка у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. За вказане правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.121 КУпАП, відносно водія ОСОБА_1 у відповідності ст.ст. 222, 276, 283, 285 КУпАП було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії БАБ №366462 від 14 січня 2021 року з накладенням на водія штрафу. За таких обставин, представник відповідача вважає позов надуманим та необґрунтованим, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до вимог КУпАП, а тому не вбачає підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Також просив розглянути справу без участі представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п.1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Судом встановлено, що 14 січня 2021 року, о 12 годині 25 хвилин, поліцейським ГРПП №3 Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим сержантом поліції Василенком В.Г. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАБ №366462, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , 14 січня 2021 року, о 12 годині 30 хвилин, на автодорозі ПСО м.Київ 10 км, водій керував автомобілем «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був переобладнаний з порушенням вимог та стандартів, чим порушив п. 31.3 а).

Згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

У відповідності до ч.1 ст.222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП розглядають органи внутрішніх справ (Національна поліція) та накладають стягнення.

Нормою статті 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Оскаржувана постанова складена та вручена позивачу 14 січня 2021 року, що підтверджується його власним підписом, із зазначенням «с постановою не згоден». Адміністративний позов подано до суду 22 січня 2021 року.

За таких обставин позивач звернувся до суду із позовом у строки, передбачені статтею 289 КУпАП.

Нормою частини 1 статті 6 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно частини 1 статті 7 цього Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначені основні повноваження поліції. Поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частин 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване відповідачем не в автоматичному режимі.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня

2001 року №1306.

Згідно змісту п.31.3 а) Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Проте, у постанові про адміністративне правопорушення від 14 січня 2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення відсутні будь-які посилання на докази, на яких ґрунтується рішення поліцейського ГРПП №3 Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого сержанта поліції Василенка В.Г. про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Разом з тим, в протоколі не конкретизовано які саме переобладнання проведені з порушенням вимог та стандартів.

Як убачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 з 23 січня 2016 року, а не як зазначено в протоколі ОСОБА_1 .

Отже постанова містить чимало неточностей при її постановлені, а саме щодо часу порушення у сфері ззабезпечення безпеки дорожнього руху, щодо власника автомобіля та конкретизації самого порушення.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

В письмових запереченнях по справі представник відповідача Броварського районного управління Національної поліції Головного управління поліції в Київській області посилається на те, що транспортний засіб позивача було зупинено у зв`язку з тим, що підпадав під орієнтування за маркою та кольором викраденого транспортного засобу, однак доказів на підтвердження викладених обставин суду надано не було.

Із відеозапису, долученого представником відповідача Броварського РУП ГУНП в Київській області до заперечень, також не вбачається повідомлення поліцейським причини зупинки позивача.

Постанова серії БАБ №366462 від 14 січня 2021 року також не містить зазначення будь-яких доказів (додатків).

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам статей 251, 283 КУпАП, обґрунтування позивача знайшли своє підтвердження під час дослідження доказів, відповідачами не надано належних та достовірних доказів на спростування обставин на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже заявлена позивачем вимога про визнання протиправною постанови не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає завданням адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав позивача.

Належним способом відновлення прав ОСОБА_1 , на захист яких був поданий цей адміністративний позов, є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 14 січня 2021 року серії БАБ №366462 та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 192 КАС України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань Броварського районного управління Національної поліції Головного управління поліції в Київській області на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі

454,00 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (п.1. ч. 3 ст ст.132 КАС України)

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у додатковій постанові від 12 вересня 2018 року у справі №810/4749/15 зазначив, що з аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 року у справі №826/856/18 зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 4, 5 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Державна реєстрація адвокатського бюро здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Адвокатське бюро має самостійний баланс, може відкривати рахунки у банках, мати печатку, штампи і бланки із своїм найменуванням. Про створення, реорганізацію або ліквідацію адвокатського бюро адвокат, який створив адвокатське бюро, протягом трьох днів з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців письмово повідомляє відповідну раду адвокатів регіону. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро. Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

01 березня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Логвинського» укладено договір про надання правової допомоги №01/03-21.

Відповідно до п.1. додаткового договору №1 від 01 березня 2021 року до договору про надання правової допомоги №01/03-21 від 01 березня 2021 року, укладеного

ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Логвинського», у відповідності до п 4.1.1. договору клієнт доручає бюро вчиняти всі необхідні юридичні дії, тобто надати комплекс правової допомоги в рамках оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №366462 від 14 січня 2021 року в суді першої інстанції.

Пунктами 3, 4 додаткового договору №1 сторони погодили, що вартість правової допомоги становить 3000,00 грн. Клієнт сплачує гонорар на рахунок бюро протягом

15 календарних днів після отримання рішення суду першої інстанції.

На підставі даного договору, адвокатським бюро «Логвинського» 26 березня

2021 року видано Ордер серії АА №1059781 на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Логвинським О.Л. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000868 від 24 лютого 2020 року).

Разом з тим, до клопотання про розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката долучено лише договір про надання правової допомоги №01/03-21 від 01 березня 2021 року та додатковий договору №1 до нього від 01 березня 2021 року. Інших доказів про понесені судові витрати суду надано не було.

При цьому з тексту клопотання про розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката не вбачається, що позивач або його представник заявляють про те, що будуть подані у строки, передбачені ч.7 ст. 139 КАС України, додаткові докази про понесені судові витрати.

При вирішенні даного питання суд виходить також з того, що позов та заяву про усунення недоліків підписано та подано до суду позивачем особисто, крім того адміністратиний позов подано до суду 22 січня 2021 року, натомість договір про надання правової допомоги укладено лише 01 березня 2021 року.

Суд також звертає увагу, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 вересня

2019 року у справі №810/3806/18.

Враховуючи вищевикладене, відсутність у клопотанні про розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката зазначення про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, відсутність розрахунку таких витрат та доказів їх фактичної оплати, суд не вбачає визначених законом підстав для стягнення судових витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 121, 222, 251, 258, 276, 283, 284 КУпАП, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, статтями 5, 19, 20, 72, 77, 90, 241-246, 286 КАС України, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до поліцейського ГРПП №3 Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого сержанта поліції Василенка Вячеслава Григоровича (місцезнаходження: Київська область, м.Бровари, вул. Ярослава Мудрого, 24), Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (місцезнаходження: Київська область, м.Бровари, вул. Ярослава Мудрого, 24), про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову, винесену поліцейським ГРПП №3 Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшим сержантом поліції Василенком Вячеславом Григоровичем, серія БАБ №366462 від 14 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя :