Справа № 500/246/21
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

Справа № 500/246/21

26 квітня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

представника позивача Сампари Н.М.,

представника відповідача Мурованої І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2021 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якій позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу про несплату боргу (недоїмки) за № Ф-2271-50 на суму 13333,52 грн та вимоги за №Ф-2271-50 про стягнення боргу в сумі 2160,18 грн від 08.11.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду знаходиться справа № 500/3419/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішення від 08.10.2020 року № яким застосовано до позивача штраф в розмірі 7327, 26 грн та нараховано пеню в розмірі 10096, 39 грн. Під час розгляду даної справи відповідачем ГУ ДПС у Тернопільській області надано відзив на позов з якого позивачу стало відомо що оскаржувані штрафні санкції йому нараховано в зв`язку із не сплатою боргу (недоїмки) вимога за № Ф- 2271 - 50 на суму 13333,52 грн від 12.11.2018 та вимога за № Ф- 2271 - 50 про стягнення боргу в сумі 2160,18 грн від 08.11.2019.

Вважаючи дані вимоги за № Ф- 2271 - 50 на суму 13 333,52 грн від 12.11.2018 та за № Ф- 2271 - 50 про стягнення боргу в сумі 2160,18 грн від 08.11.2019 незаконними та такими що підлягають скасуванню, з огляду на що звернувся із даним позовом в суд.

Ухвалою суду від 29.01.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

03.03.2021 року, через відділ документального забезпечення суду, надійшло клопотання представника відповідача, у якому вона просить суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Свою позицію обґрунтовує тим, що оскаржувана вимога 12.11.2018 року №2271-50 (неузгоджена, що надсилалась платнику на суму недоїмки 15790,70 грн.) одержана позивачем 15.12.2018, підтвердженням чого є світлокопія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-кодом поштового відстеження Укрпошти №370.

Крім того, оскаржувана вимога від 08.11.2019 року №2271-50 (неузгоджена, що надсилалась платнику на суму недоїмки 18247,88 грн.) одержана позивачем 04.01.2019, підтвердженням чого є світлокопія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-кодом поштового відстеження Укрпошти №294.

З огляду на що, позивач, звертаючись із позовною заявою станом на 25.02.2021 року пропустив встановлений частиною четвертою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464, строк звернення до суду з позовом.

Ухвалою суду від 10.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено строк позивачу для усунення недоліків позовної заяви.

19.03.2021, на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 10.03.2021 з одночасним заявленням клопотання про поновлення строку на звернення із позовом до адміністративного суду.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення в суд, позивач вказав, що про існування оскаржуваної вимоги йому стало відомо при розгляді іншої судової справи, зокрема: справи №500/3419/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення від 08.10.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені. Позивач зазначає, що враховуючи, що копію відзиву на позовну заяву у справі №500/3419/20 (з якого він дізнався про існування оскаржуваної вимоги) він отримав 15 січня 2021 року, то, на переконання позивача, строк на звернення до суду слід обчислювати від 15.01.2021 (арк. справи 87-101).

Ухвалою суду від 22.03.2021 призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 30.03.2021.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 30.03.2021, в якій просить розгляд справи відкласти на іншу дату, у зв`язку з перебуванням позивача на лікарняному.

Ухвалою суду від 30.03.2021 розгляд справи було відкладено на 13.04.2021.

У судовому засіданні, призначеному на 13.04.2021, судом оголошено перерву до 15.04.2021 з метою надання додаткового часу на ознайомлення з матеріалами справи представником позивача.

У судове засідання, призначене на 15.04.2021, представник позивача та позивач не прибули, про причину своєї неявки суду не повідомили, з огляду на що суд відклав розгляд справи на 21.04.2021.

У судове засідання, призначене на 21.04.2021, представник позивача та позивач не прибули, про причину своєї неявки суду не повідомили, з огляду на що суд повторно відклав розгляд справи на 26.04.2021.

26.04.2021, на адресу суду, надійшла заява представника позивача про зміну предмету позову.

За приписами статті 47 КАС України, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Однак, зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, така заява подана представником позивача в день судового розгляду справи, тобто всупереч вимогам частини першої статті 47 КАС України, а тому суд відмовив у її задоволенні.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення сторін, розглянувши клопотання представника відповідача, заперечення та заяву - позивача, перевіривши матеріали судової справи, суд зазначає наступне.

За приписами статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із пунктом 1.1. статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, з банків, на які поширюються норми Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

З аналізу вищевказаної норми слід дійти висновку, що положення Податкового кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Відтак, при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464-VI), строк звернення до адміністративного суду тривалістю 1095 днів не застосовується.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.01.2019 по справі № №802/983/18-а.

Положеннями частини першої статті 2 Закону № 2464-VI передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як передбачено приписами пункту 4 частини першої статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

При цьому, порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску передбачено положеннями частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI.

Приписами абз.5-10 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Таким чином, вищевказані норми визначають порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою про сплату боргу (недоїмки) та строки вчинення відповідних дій щодо її оскарження.

Предметом позову у рамках даної судової справи є вимоги про несплату боргу (недоїмки) за №Ф-2271-50 від 12.11.2018 на суму 13333,52 грн та вимоги за №Ф-2271-50 про стягнення боргу в сумі 2160,18 грн від 08.11.2019

До суду із даним позовом позивач звернувся 25.01.2021.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналась про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 КАС України, суд на підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Рішення Європейського суду з прав людини і основоположних свобод по справі «Бендерський проти України» орієнтує судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities).

Суд, з огляду на «баланс імовірностей», зважаючи на встановлений процесуальним законом обов`язок доказування, що покладається на відповідача як суб`єкта владних повноважень, приходить до висновку, що твердження позивача про те, що він дізнався про існування оскаржуваних вимог виключне в межах судового розгляду у справі №500/3419/20, є непереконливими, в той час як відповідачем доведено, що оскаржувана вимога 12.11.2018 №2271-50 (неузгоджена, що надсилалась платнику на суму недоїмки 15 790,70 грн.) одержана позивачем 15.12.2018, підтвердженням чого є світлокопія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-кодом поштового відстеження Укрпошти №370, а оскаржувана вимога від 08.11.2019 №2271-50 (неузгоджена, що надсилалась платнику на суму недоїмки 18 247,88 грн.) одержана позивачем 04.01.2019, підтвердженням чого є світлокопія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-кодом поштового відстеження Укрпошти №294, інших обставин які б свідчили про існування поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Окрім того, я свідчать матеріали справи, державною виконавчою службою вживались заходи, щодо стягнення з позивача боргу згідно оскаржуваних вимог та 26.06.2020 і 22.01.2020 було винесено постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням, внаслідок сплати боргу, що в свою чергу також свідчить про те, що позивачі підчас вчинення виконавчих дій також мав реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав, а отже знав про порушення своїх прав, більше того, як слідує з змісту таких постанов щодо позивача зокрема вживались примусові заходи, щодо виконання рішення шляхом накладення арешту на майно боржника.

Отже, з урахуванням вимог абз. 5-10 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI та доказів, наданих представником відповідача, суд приходить до висновку, що позивачем подано до суду позовну заяву із пропуском встановленого спеціального строку звернення до суду.

Керуючись статтями 241, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якій позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу про несплату боргу (недоїмки) за № Ф-2271-50 на суму 13333,52 грн та вимоги за №Ф-2271-50 про стягнення боргу в сумі 2160,18 грн від 08.11.2019 року, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 27 квітня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: с. Олексинці, Борщівський район, Тернопільська область, 48732 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 43142763).

Суддя Мірінович У.А.