Справа № 523/9276/20
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 523/9276/20
Головуючий в 1 інстанції: Дяченко В.Г.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до т.в.о. інспектора ВУСАФППДР УБДР Департаменту патрульної поліції Семенченко Лілія Михайлівна, Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив: скасувати постанову серії 1АВ № 00007403 від 02.06.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначалось, що 09.06.2020 року позивач отримав оскаржувану постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., однак у складі правопорушення відсутня суб`єктивна сторона, оскільки відповідачем при складанні оскаржуваної постанови не дослідив обставини яка саме особа керувала транспортним засобом, що належить позивачу. Крім того, з наведених у постанові даних неможливо встановити особу водія під час виникнення правопорушення, а тому посилаючись на правові висновки Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 204/8036/16-а щодо неможливості притягнення особи до адміністративної відповідальності не встановивши суб`єкта відповідповідальності, позивач вважає спірну постанову протиправною.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 15 січня 2021 року, ухваленого у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м. Одеса, позов задоволено та закрито провадження у справі.

Не погоджуючись з таким рішенням, Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що при розгляді даної справи, судом першої інстанції не з`ясував хто у цій справі є належним відповідачем, оскільки державні інспектори не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах. Належним відповідачем має бути тільки відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.122 КУпАП. Також, апелянт зазначив, що позивач визнає факт того, що 02.06.2020 року при керуванні та здійсненні руху належним позивачу транспортним засобом було перевищено встановленні обмеження швидкості руху на 79 км/год. Таким чином, з урахуванням усід наявних доказів, існують підстави стверджувати що факт перевищення встановленого обмеження швидкості доведений в повній мірі. Крім того, апелянт посилається на доповнену КУпАП ст. 14-2, якою впроваджено поняття відповідальної сооби, на яку покладено відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі, та на примітку до ст. 122 КУпАП, а тому відповідальною особою слід вважати власника транспортного засобу, тобто позивача. Отже, під час складання оскаржуваної постанови, інспектором було вірно встановлено відповідальну особу, а тому відсутні підстави для звільнення позивача від адміністративної відповідальності.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.

19.04.2021 р. судом сторонам для відома було направлено копії ухвали про відкриття та призначення справи до розгляду, поштове повідомлення щодо повідомлення позивача до суду не повернулось, згідно роздруківки з сайту Укрпошта позивач з 25.04.2021 р. відправлення з точки видачі не отримує, на телефоні дзвінки не відповідає, тому з огляду на скорочені строки розгляду справи, встановленні статтею 286 КАС України судова колегія вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, 02.06.2020 року о 15.04 год., на автодорогі М05 Київ-Одеса 28+450, в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад 031-1219, зафіксовано транспортний засіб Мерседес-Бенц МЛ250, д/зн. НОМЕР_1 .

Особа, яка керувала транспортним засобом перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 79 км/год. Чим порушила пункт 12.9 (б) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП.

Вищезазначене викладено у постанові 1АВ №00007403 від 02.06.2020 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, як особу за якою зареєстрований транспортний засіб, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Позивач не оскаржував подію викладену в оспорюваній постанові.

23.06.2020 року громадянин України ОСОБА_2 подав до Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України заяви про визнання правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення яке викладене в постанові 1АВ №00265931 від 16.06.2020 року.

Письмовою відповіддю Департаменту патрульної поліції від 02.07.2020 року громадянина ОСОБА_2 повідомлено, що його заяви про визнання правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності - розглянуто, заяви подано без дотримання вимог Порядку звернення особи, яка допустила адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, до уповноваженого підрозділу Національної поліції, затвердженого ПКМУ № 833 від 10.11.2017 року, а тому підстави для зміни суб`єкта правопорушення відсутні (а.с.50).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 не виконала вимоги ст. 280 КУпАП, згідно якої посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також не виконав вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, на підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства суд першої інстанції прийшов до висновку, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем ОСОБА_3 вина позивача у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, тому дії особи, яка склала постанову, суд першої інстанції визнав неправомірними, а спірну постанову такою, що підлягає скасуванню. Тому, справа про адміністративне правопорушення є такою, що підлягала закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною третьою статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.3 ст.122 КУпАП, інспектори відповідного органу діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 цього Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-24420 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року №724/716/16-а.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 26.12.2019 року № 724/716/16-а, про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не призначений ним інспектор.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до т.в.о. інспектора ВУСАФППДР УБДР Департаменту патрульної поліції Семенченко Лілія Михайлівна.

Судом під час розгляду справи увалою від 23.06.2020 р. було залучено до справи у якості співвідповідача Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції.

В матеріалах справи наявна заява подана Департаментом патрульної поліції до Суворовськго районного суду м.Одеси про залучення Департаменту патрульної поліції до цієї спарви у якості належного відповідача, проте судом першої інстанції в порушення норм процесуального права оцінки цієї заяви надано не було та бело залучено до справи Департамент патрульної поліції.

В свою чергу колегією суддів встановлено, що залучення судом першої інстанції у якості співвідповідача Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції (03151, м. Київ, вул..Народного Ополчення, 9) є не обґрунтованим, оскільки відповідач т.в.о. інспектора ВУСАФППДР УБДР Департаменту патрульної поліції Семенченко Лілія Михайлівна до я кого з позовом звернувся позивач не перебувала та не перебуває у трудових відносинах з Управлінням патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, що є іншою юридичною особою від Департаменту патрульної поліції (03048, м.Київ, вул.. Ф.Ернеста, 3), проте вирішуючи справу судом першої інстанції належної оцінки такій заяві Департаменту патрульної поліції надано не було та не залучено останнього у справу у якості належного відповідача.

В даному випадку Департамент патрульної поліції робітником якого є відповідач т.в.о. інспектора ВУСАФППДР УБДР Департаменту патрульної поліції Семенченко Лілія Михайлівн до участі у справі в якості належного відповідача судом першої інстанції залучено не було.

Положення частини другої-третьої статті 48 КАС України передбачають, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Водночас, колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Проте, суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримався, клопотанню Департаменту патрульної поліції про залучення їх у справу у якості належно відповідача оцінки не надав та, вирішуючи спір про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, пред`явлений до неналежних відповідачів, не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.

За змістом частини сьомої статті 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.

Інші доводи апелянта судом не беруться до уваги, оскільки в даному випадку встановлено, що позов було пред`явлено до не належного відповідача у справі.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2021 року скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець