Справа № 480/7467/20
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 р. Справа № 480/7467/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, по справі № 480/7467/20

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ) , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не проведення у день звільнення з військової служби розрахунку по виплаті грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно; зобов`язання провести розрахунок та виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, виходячи з його вартості станом на 1 січня 2018 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні (невиплата грошової компенсації за неотримане речове майно) 16.11.2018 по день фактичного розрахунку.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Стягнуто з Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України (Військова частина НОМЕР_1 ) () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 17078,39 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В апеляційній скарзі заявник вказує на те, що позивачем при зверненні до суду пропущено строк звернення до суду. Апелянт вказує, що грошову компенсацію мала виплатити військова частина НОМЕР_4 , в даному випадку, на думку заявника, Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ) є не належним віповідачем. Також, відповідач вказує, що виплата військовослужбовцям грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на відповідний рік.

Позивач подав ввідзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 вказує, що доводи апеляційної скарги необгрунтовані та безпідставні, просить залишити апеляційну скаргу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ) без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 року без змін.

З урахуванням неприбуття в судове засідання жодного з учасників справи та відсутності в матеріалах справи клопотань сторін по справі про особисту участь в судовому засідання, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 14.11.2018 № 66, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом "б" пункту 2 ч. 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я), а з 16.11.2018 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.9-10).

Згідно довідки-розрахунку від 31.11.2018 № 7 грошова компенсація вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 складає 17078,39 грн. (а.с. 11).

Під час звільнення зі служби ОСОБА_1 не здійснювалася виплата компенсації вартості за неотримане речове майно.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно..

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991№ 2011-XII (далі - Закон № 2011).

Відповідно до ст.1 Закону № 2011, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону № 2011, військовослужбовці користуються всіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до стаття 2 Закону № 2011, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно із ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 та п. 8 Розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України 29.04.2016 № 232 (далі по тексту - Інструкція №232) визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці). Військовослужбовцям речове майно особистого користування та інвентарне майно видається за встановленими нормами і порядком, визначеними цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ Інструкції №232 офіцери, прапорщики, мічмани набувають права на отримання речового майна за встановленими нормами одночасно з присвоєнням їм першого офіцерського звання чи військового звання прапорщик або мічман. Наступна видача предметів речового майна вказаним категоріям військовослужбовців проводиться після закінчення встановлених строків носіння раніше отриманих речей.

Приписами пункту 4 Розділу ІІІ Інструкції №232 визначено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 (далі по тексту - Положення) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Згідно з абз. 3 п. 242 Положення, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 за №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Із вищенаведених законодавчих приписів встановлено, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2018 у справі № 803/756/17, від 30.04.2020 року у справі № 813/4138/17, який з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Як встановлено судовим розглядом, станом на день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу грошової компенсації за невикористане речове майно відповідачем не виплачено.

Отже, станом на момент виключення позивача зі списків особового складу за відповідачем обліковувалася заборгованість перед ОСОБА_1 за належні до видачі предмети речового майна за час проходження військової служби, яку відповідач відмовився виплачувати без наявності достатніх правових підстав.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача є стягнення з відповідача грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно.

Стосовно доводів Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ) про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, колегія суду вказує наступне.

Згідно частини 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 4 вказаної статті, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

В матеріалах справи наявний лист Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ) від 15.10.2020 року, в якому вказано, що на звернення позивача від 26.09.2020 року стосовно виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідач повідомляє, що на виплату даної компенсації відповідні бюджетні призначення були відсутні, вирішення даного питання можливе лише в судовому порядку (а.с. 12).

Згідно штампу вхідної кореспондеції Сумського окружного адміністративного суду позивач звернувся до суду 02.11.2020 року (а.с.1).

В зв`язку з тим, що позивачем здійснювалися заходи досудового врегулювання спору, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 подав позовну заяву в межах строків звернення до суду, у відповідності до норм ст. 122 КАС України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача в апеляційній скарзі про відсутність достатнього фінансування як на підставу для невиплати цієї заборгованості, оскільки як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Кечко проти України", "Сук проти України").

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 по справі № 480/7467/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді Я.М. Макаренко З.О. Кононенко