Справа № 640/7325/21
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

26 квітня 2021 року м. Київ № 640/7325/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н. М., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального Штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 26.03.2021 позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків, зокрема, щодо пропущеного строку звернення до суду.

Через канцелярію суду надійшло клопотання про усунення недоліків, у якому, посилаючись на норми чинного законодавства, позицію Верховного Суду та узагальнений науково-консультативний висновок, зазначає про відсутність обмеження строку звернення до суду із заявленою вимогою.

Зі змісту позовних вимог убачається, що позивач просить суд, визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 02.09.2017 (дата виключення зі списків особового складу) та зобов`язати відповідача здійснити та виплатити індексацію грошового забезпечення.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Відповідно до п.17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Із матеріалів справи убачається, що позивача звільнено з військової служби 02.09.2017, а позовна заява направлена до суду поштою лише 16.03.2021, тобто, з порушенням строку звернення до суду.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування норм КЗпП України у разі неврегульованості положеннями спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Зокрема, статтею 233 КЗпП України визначені строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

За приписами ч. 1 ст. 19 ЦПК України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Таким чином, установлений ст. 233 КЗпП України строк позовної давності є спеціальним для трудових та пов`язаних з ними спорів в межах цивільного судочинства.

Водночас, оскільки нормами КАС України регламентований спеціальний строк звернення до суду у справах, зокрема, про звільнення з публічної служби, відсутня потреба у застосуванні аналогії закону до спірних правовідносин.

Резюмуючи викладене, до спору, за вирішенням якого звернувся позивач, підлягає застосуванню спеціальна норма КАС України (ч. 5 ст. 122).

Згадану правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі № 240/532/20.

Щодо посилань позивача на правову позицію, викладену Верховним Судом у справі № 552/3404/17, слід зазначити, що правова позиція палати, з розгляду окремої категорії справ, сформована в рішенні від 11.02.2021 у справі № 240/532/20 одночасно з відступленням від попередніх позицій.

Натомість, такі посилання позивача є нерелевантними у часі та критично сприймаються судом.

Аналогічним чином слід оцінити висновки, викладені науково-консультативною радою при Вищому адміністративному суді України, які, до того ж, наразі не є джерелом норм, якими керується суд при вирішенні процесуальних питань.

Право на справедливий суд нерозривно пов`язане із можливістю особи, чиї права порушені, звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. У той же час, як вже зазначалось, таке право може бути обмежене за певних обставин.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Відповідно до п. 570 рішення у справі Європейського суду з прав людини ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011, термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність.

Таким чином, строки, встановлені для звернення до суду є виправданим обмеженням права, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і знаходить своє відображення у нормативно-правових актах України.

Розширення такого права, шляхом визнання поважною причину пропуску є виключною обставиною, яка потребує належного рівня обґрунтування та доказування поважності причин, за яких право окремої особи, яка є рівною у правах з іншими, може бути розширене.

Оскільки позивачем не наведено причин, які свідчили б про поважність пропуску строку звернення до суду, підстави для визнання їх поважними відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути.

2. Роз`яснити, що повернення даної позовної заяви не перешкоджає особі, яка її подала, повторно звернутись до суду, якщо відпадуть обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Шевченко