Справа № 620/6360/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6360/20 Головуючий у 1 інстанції - Житняк Л.О.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії (рішення) відповідача щодо призначення і виплати позивачу, як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 62 % від суддівської винагороди працюючого судді;

- зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу роботи судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання позивачу, роботу на посаді судді Деснянського районного суду м. Чернігова 04 роки 10 місяців 10 днів, на посаді судді Чернігівського обласного суду, судді Апеляційного суду Чернігівської області 19 років 07 місяців 29 днів, на посаді судді Чернігівського апеляційного суду 01 рік 08 місяців 27 днів, що загалом на посаді судді становить 26 років 03 місяці 06 днів, а також половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Київського державного університету імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю «правознавство» - 02 роки 05 місяців 00 днів, роботу на посаді стажиста Деснянського районного суду м. Чернігова - 09 місяців 04 дні, роботу на посаді провідного спеціаліста з кадрів Управління юстиції Чернігівського облвиконкому - 01 рік 02 місяці 08 днів, а разом - 30 років 07 місяців 18 днів;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу з 30.06.2020 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи із розміру 70 % суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді, та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення і виплати ОСОБА_1 , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 62% від суддівської винагороди працюючого судді; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального стажу роботи судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Київського державного університету імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю «правознавство» - 02 роки 05 місяців 00 днів, роботу на посаді стажиста Деснянського районного суду м. Чернігова - 09 місяців 04 дні, роботу на посаді провідного спеціаліста з кадрів Управління юстиції Чернігівського облвиконкому - 01 рік 02 місяці 08 днів, а разом 04 роки 04 місяці 12 днів та призначити з 30.06.2020 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи із розміру 70% суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді, та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вищої ради правосуддя від 04.06.2020 № 1724/0/15-20 позивача ОСОБА_1 звільнено з посади судді Чернігівського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви у відставку, відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126, статті 131 Конституції України.

Відповідно до зазначеного Рішення Вищої ради правосудця позивач має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі ст. ст. 116,137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно наказу голови Чернігівського апеляційного суду від 19.06.2020 № 90-ос суддю Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_1 відраховано 29.06.2020 зі складу Чернігівського апеляційного суду у зв`язку зі звільненням Вищою радою правосуддя з посади судді у відставку.

Відповідно до розрахунку, складеного Чернігівським апеляційним судом 30.06.2020 № 6-09/11, стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 30 років 07 місяців 18 днів.

Після звільнення у відставку позивач звернулася до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з усіма необхідними документами за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та згідно рішення відповідача перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області. З 30.06.2020 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 62 % суддівської винагороди, виходячи зі стажу на посаді судді 25 років 11 місяців 2 дні.

23.10.2020 позивач звернулася з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді 30 років 07 місяців 18 днів, та відповідно, за проведенням належного перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 25.11.2020, позивачу відмовлено у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді 30 років 07 місяців 18 днів та у зміні (збільшенні) розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці, оскільки відповідач при визначенні стажу, який дає позивачу право на відставку та призначення довічного грошового утримання, на думку позивача, допустив арифметичну помилку та не включив до складу стажу:

- половину терміну навчання у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка - 02 роки 05 місяців 00 днів;

- роботу на посаді стажиста Деснянського районного суду м. Чернігова - 00 років 09 місяців 04 дні;

- роботу на посаді провідного спеціаліста з кадрів Управління юстиції Чернігівського облвиконкому - 01 рік 02 місяці 08 днів.

Вважаючи такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення і виплати позивачу як судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 62 % замість 70 % від суддівської винагороди працюючого судді, протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні спірного стажу та в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі саме 70 % на підставі довідок Чернігівського апеляційного суду.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначено, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Крім того, у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18~рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, їх матеріального та соціального забезпечення.

Аналіз норм Конституції свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності судді.

Згідно приписів п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді.

Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до п. 8 частини п`ятої ст. 48 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній на час призначення позивачу довічного грошового утримання), незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Відповідно до частини 7 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, позивач була вперше призначена на посаду судді з 22.03.1994 рішенням 21 сесії Чернігівської обласної Ради народних депутатів XXI скликання. Указом Президента України від 21.12.1998 № 1365/98 була переведена на роботу на посаді судді Чернігівського обласного суду (в подальшому перейменованого на Апеляційний суд Чернігівської області). Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 04.03.2004 № 1589 була обрана безстроково на посаду судді Апеляційного суду Чернігівської області, і Указом Президента України від 28.09.2018 № 297/2018 переведена на посаду судді Чернігівського апеляційного суду.

Отже, при обчисленні стажу роботи позивача на посаді судді слід керуватися положеннями нормативно-правового акту, що був чинним на момент призначення на посаду судді - Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХП «Про статус суддів».

Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХП «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз.2 п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини другої статті 137 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у взаємозв`язку з абзацом 4 пункту. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.06.2018 № 2447-VIII "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас, частиною першою статті 7 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХП "Про статус суддів" (чинного на момент обрання позивача на посаду судді) суддею може бути громадянин України, який має стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

З даного питання висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесенні до статті 137 Закону № 1402-VIII зміни дозволили зараховувати до загального стажу роботи судді стаж (досвід) робити (професійної діяльності) у сфері права, тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді (постанова від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18), висновки якої суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2018 року у справі № 559/443/18 зазначив, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2018 року у справі №559/443/18, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала на посаді судді Деснянського районного суду м. Чернігова 04 роки 10 місяців 10 днів, на посаді судді Чернігівського обласного суду, судді Апеляційного суду Чернігівської області 19 років 07 місяців 29 днів, на посаді судді Чернігівського апеляційного суду 01 рік 08 місяців 27 днів, що загалом становить 26 років 03 місяці 06 днів.

Також, позивач навчалась на денному відділенні юридичного факультету Київського державного університету імені Т.Г. Шевченка 04 роки 10 місяців 00 днів, де отримала повну вищу освіту за спеціальністю «правознавство», здобула кваліфікацію юриста, що підтверджується виданим вищим навчальним закладом дипломом та додатком до нього, що дає право на зарахування половини терміну навчання - 02 роки 05 місяців 00 днів, а також працювала на посаді стажиста Деснянського районного суду м. Чернігова - 00 років 09 місяців 04 дні, на посаді провідного спеціаліста з кадрів управління юстиції Чернігівського облвиконкому - 01 рік 02 місяці 08 днів, що разом становить 04 роки 04 місяці 12 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, оскільки загальний стаж роботи, який дає право позивачу на отримання довічного грошового тримання, складає 30 років 07 місяців 18 днів, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку стажу роботи, який дає право позивачу на отримання довічного грошового утримання - 30 років 07 місяців 18 днів, на підставі довідки-розрахунку Чернігівського апеляційного суду.

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.