Справа № 567/415/21
Суддя: Василевич О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/415/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю представника позивача - адвоката Шминдрук О.Ф.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою адвоката Шминдрук О.Ф., діючої в інтересах позивача ОСОБА_1 , до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження в справі, -

встановив:

Адвокат Шминдрук О.Ф., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 889077 від 26.03.2021р., згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 гривень.

Зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало порушення ОСОБА_1 , на думку відповідача, вимог п.п.2.3 в), п.9.9 б) Правил дорожнього руху України та ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух», а саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, а також будучи особою, яка позбавлена права керування транспортним засобом на підставі постанови Острозького районного суду від 30.04.2020 року, порушив правила користування попереджувальними сигналами, після зупинки працівниками поліції транспортного засобу не увімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Вказує, що зазначені у постанові порушення ОСОБА_1 не вчиняв. 26.03.2021 р. близько 17 год. він з дружиною ОСОБА_2 їхав автомобілем марки «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , та за кермом автомобіля перебувала його дружина ОСОБА_2 , оскільки відповідно до постанови Острозького районного суду від 30.04.2020р. він був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та він сидів на передньому пасажирському сидінні. Під час руху автомобіля вони обоє були пристебнуті ременями безпеки.

Зазначає, що повертаючись додому та рухаючись по вул.Татарська в м.Острог Рівненської області, вони з дружиною помітили патрульний автомобіль, що рухався позаду них, який подав сигнал про зупинку. Після цього дружина з`їхала на узбіччя, ввімкнула світлову аварійну сигналізацію та вимкнула двигун. В подальшому працівники поліції повідомили їм про порушення ПДР України та вказали ОСОБА_1 на те, що він керував автомобілем, не маючи такого права. У відповідь на що він та його дружина пояснили, що автомобілем керувала остання, проте такі поясненння не були взяті до уваги та інспектором поліції було складено відносно ОСОБА_1 постанову відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена незаконно та необґрунтовано, обставини, викладені у ній є припущенням поліцейського, так як не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами, на підставі яких він дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, а тому просить її скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою суду від 12.04.2021 р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадженняз викликом сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно ч.1, 2 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до п.20 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

У визначений судом строк відповідач не надав відзив на позовну заяву та доказів, які б спростовували доводи, наведені у ній.

Відповідно до ч.2 ст.175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача - адвокат Шминдрук О.Ф. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 889077 від 26.03.2021р. та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126 КУпАП.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що позивач по справі є її чоловіком та 26.03.2021р. у вечірній час після роботи вона разом з чоловіком ОСОБА_1 повертались додому на автомобілі, за кермом якого перебувала вона. Під час руху в м.Острог по вул.Татарська вона у дзеркало заднього виду помітила патрульний автомобіль, який подав світловий сигнал про зупинку. Вона виконала вимогу поліцейського про зупинку, з`їхала на обочину, включила аварійну світлову сигналізацію. В подальшому під час перевірки документів вона запитала про причину зупинки автомобіля, однак працівники поліції проігнорували її запитання та в подальшому спілкування відбувалося між її чоловіком та працівниками поліції, які звинуватили її чоловіка у порушенні ПДР України та керуванні автомобілем не маючи на це право, про що була винесена постанова, відповідно до якої її чоловіка було притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначила, що вона пояснювала працівникам поліції, що за кермом автомобіля перебувала саме вона, на підтвердження чого надала їм своє посвідчення водія, однак її пояснення не були взяті до уваги.

Запевнила суд в тому, що 26.03.2021 року о 17 год. саме вона перебувала за кермом автомобіля марки «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , так як її чоловік був позбавлений права керування транспортними засобами в 2020 році строком на 1 рік.

Суд, заслухавши доводи представника позивача, покази свідка, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішенні спору по суті в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 889077 від 26.03.2021р., ОСОБА_1 26.03.2021 року о 17 год. 20 хв. в м. Острог по вул.Татарська Рівненської області керував транспортним засобом «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_2 , обладнаним засобами пасивної безпеки, не був пристебнутим ременем безпеки, а також будучи особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами на підставі постанови Острозького районного суду від 30.04.2020 р., порушив правила користування попереджувальними сигналами, після зупинки транспортного засобу працівниками поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.2.3 в), п. 9.9 б) Правил дорожнього руху України, ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух».

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Як вбачається з оскаржуваної постанови ОСОБА_1 поставлено у провину вчинення порушень, передбачених п.2.3 в), п.9.9 б) ПДР України, ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух», відповідальність за порушення яких, на думку поліцейського, який виносив постанову, передбачена ч.5 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126 КУпАП.

Так, відповідно до п.2.3 в) ПДР України водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Диспозиція ч.5 ст.121 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил користування ременями безпеки.

Відповідно до п.9.9 б) ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Диспозиція ст.125 КУпАП передбачає відповідальність за інші порушення ПДР, крім передбачених статтями 121-128, частинами 1 і 2 статті 129. Статтяи 139 і 140 цього Кодексу.

Частиною 10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» передбачена заборона керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення.

Та диспозиція ч.4 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до постанови Острозького районного суду Рівненської області від 30.04.2020 р. у справі №567/180/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1, 2 ст.222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, які полягають у порушенні Правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.5 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Положеннями ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП визначено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За змістом наведених норм, поліцейський не був зобов`язаний складати протокол про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , разом з тим, він мав право це зробити з урахуванням того, що останній заперечував факт вчинення правопорушень та для збереження доказів правопорушень, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом вчинення правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються (рапорт, пояснення, фотофіксація, цифровий носій відеозапису, тощо), однак такі докази зібрані не були.

Водночас, судом встановлено, що у графі оскаржуваної постанови "До постанови додаються" відсутні чіткі відомості про докази, які додаються на обґрунтування винесеної постанови, натомість зазначено загальне формулювання про те, що до такої постанови додаються матеріали справи без наведення деталізації таких матеріалів.

Враховуючи наведе, суд вважає висновки поліцейського про порушення ОСОБА_1 ПДР України такими, що не підтверджені фактичними даними для доказування вини особи, оскільки обставини з наявністю яких закон пов`язує настання даних подій відповідачем не доведені.

Положеннями ч.1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з положенням ч.2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, у матеріалах справи міститься лише оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення від 26 березня 2021р., якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченихч.5 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126 КУпАП.

Разом з тим, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126 КУпАП, зокрема, покази свідків, фото- чи відеозапис, яким зафіксовано адміністративне правопорушення тощо, відповідач не надав.

Таким чином, суд вважає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126 КУпАПвідповідачем не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Доводи представника позивача, якими вона заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовані.

Згідно ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд погоджується з доводами представника позивача про те, що відповідачем належним чином не доведено факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126 КУпАП, а тому постанова серії БАБ №889077 від 26.03.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн. підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оцінюючи надані в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, перевіряючи чи прийнято відповідачем постанову обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, пропорційно, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про наявність фактичних та правових підстав для скасування постанови серії БАБ № 889077 від 26.03.2021р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126 КУпАП та закриття провадження у справі.

Чинне законодавство передбачає ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення (Постанова Великої Палати Верховного Суду України у справі №543/775/17 від 18.04.2020 року).

ОСОБА_1 при зверненні до суду понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн.

Відповідно до ст.139 КАС України та Закону України «Про судовий збір» суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області понесених позивачем витрат зі сплати судового збору у розмірі 454 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.73-77, 90, 241-246, 255, 286 КАС України, -

ухвалив :

Позов адвоката ОСОБА_3 (місцезнаходження адвокатського бюро: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), діючої в інтересах позивача ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (33000, м.Рівне, вул.Хвильового, буд.2, ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 889077 від 26.03.2021р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн. скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області (м.Рівне, вул.Хвильового, буд.2, індекс 33028, ).

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Острозький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст постанови складено та підписано 27.04.2021 р.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.