Справа № 280/5357/20
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2021 року м. Дніпросправа № 280/5357/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

секретар судового засідання Рубан А.В.

за участі представника позивача Драч Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі № 280/5357/20 (суддя І інстанції - Артоуз О.О.)

за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленодольський Хлібопродукт» про накладення арешту,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків Товариство з обмеженою відповідальністю «Зеленодольський Хлібопродукт» ().

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що звертається до суду з позовом з підстав, визначених у пп. 20.1.33 п. 20.1 статті 20, а не п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України, на який послався суд першої інстанції та який регулює інші правовідносини. Вважає, що при поданні позову ним дотримано як підстави (наявність податкового боргу), так і процедуру застосування арешту. Земельні ділянки, на наявність яких послався суд першої інстанції, перебувають у відповідача у користуванні, а не у власності, що виключає звернення на них стягнення.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зеленодольський Хлібопродукт» () зареєстровано як юридична особа 02.02.2017.

У відповідача наявний податковий борг в загальному розмірі 2ь 862 034,25 грн, що підтверджується відомостями з облікової картки платника податків. (а.с. 25-33)

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Зеленодольський Хлібопродукт» має у користуванні 4 земельні ділянки. Іншого майна за позивачем не зареєстровано. (а.с. 6-13)

Відповідно до акту перевірки місцезнаходження від 03.03.2020 № 9 підприємство за юридичною адресою не знаходиться. (а.с. 15)

Позивач звернувся з позовом до суду, оскільки вважає, що існують підстави для накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не дотримані положення статті 94 Податкового кодексу України щодо прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, яке за приписами Порядку № 632 має передувати зверненню до суду з цим позовом. Крім того податковим органом не надана інформація щодо вартості земельних ділянок, які знаходяться у власності або користуванні позивача, що позбавляє суд з`ясувати чи його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Визначення адміністративного арешту, як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Отже, норми статті 94 Податкового кодексу України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від його предмета.

Згідно із пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Водночас, Податковим кодексом України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В свою чергу, відсутність умов для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пунктом 94.2 статті 94 ПК України, за наявності умов, встановлених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, не може бути підставою для відмови у застосуванні арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України є імперативною і обов`язковою до виконання.

Норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 Подаьткового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Норми пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків.

Натомість, підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Отже, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування:

1. адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням;

2. арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.

Зазначені висновки апеляційним судом здійснені з урахуванням застосування зазначених норм права в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 804/7201/16.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам, та помилково застосував положення статті 94 Податкового кодексу України, якими спірні правовідносини не регулюються.

Також судом першої інстанції помилково зазначено про можливість звернення стягнення на земельні ділянки, оскільки останні, як зазначалось вище, знаходяться у користуванні, а не у власності відповідача.

Відтак, враховуючи характер спірних відносин, обставини справи та підстави виникнення права на звернення до суду з позовом, колегія судів дійшла висновку, що спірні відносини у справі не регулюються нормами статті 94 Податкового кодексу України, а тому прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна відповідача не є передумовою при застосуванні до спірних відносин підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.

Отже, оскільки у відповідача наявний податковий борг і відсутнє майно для погашення такого боргу, то наявні підстави для задоволення позову.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Оскільки за приписами ч. 1 статті 310 КАС України апеляційний розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, то постанова суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повний текст складений 5 квітня 2021 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі № 280/5357/20 скасувати.

Позов Головного управління ДПС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленодольський Хлібопродукт» про накладення арешту на кошти та інші цінності задовольнити.

Накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «Зеленодольський Хлібопродукт» (), що знаходяться в банківських установах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення 30 березня 2021 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко