Справа № 120/8097/20-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

23 квітня 2021 р. Справа №120/8097/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 із вимогами визнати протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з серпня 2016 року по червень 2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , яка є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_2 . Остання ж, в свою чергу, входить до складу військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, військовослужбовці, що проходили військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , перебували на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07 червня 2019 року №31-рс його звільнено з військової служби у запас. У зв`язку із цим, іншим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 червня 2019 року №138 позивача з 16 червня 2019року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату Вінницької області.

Проте, на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивачу не проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 04 серпня 2016 року по 31 грудня 2018 року, у зв`язку із чим останній звернувся із заявами до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо надання інформації про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Однак, листом від 16 листопада 2020 року військова частина НОМЕР_2 повідомила заявника про те, що з 01 січня 2016 року індексація грошового забезпечення йому не нараховувалася та не виплачувалась.

Водночас, відповідь від військової частини НОМЕР_1 на подану заяву не надійшла.

Позивач вважає, що невиплата індексації грошового забезпечення вказує на протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 та порушує його права та інтереси, у зв`язку із чим звернувся з позовною заявою до суду, у якій просить визнати протиправною бездіяльність таких військових об`єднань щодо ненарахування та невиплати у період з 04 серпня 2016 року по 31 грудня 2018 року індексації грошового забезпечення, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період з врахуванням базового місяця січень 2008 року.

Ухвалою від 28 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, задоволено клопотання представника позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву.

Відзиви на позовну заяву від військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 на адресу суду в строки, визначені ухвалою від 28 грудня 2020 року, не надійшли.

Водночас, копія ухвали про відкриття провадження у справі від 28 грудня 2020 року разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами отримана військовою частиною НОМЕР_2 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Іншим відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 судова кореспонденція не отримана, адже до суду повернувся поштовий конверт із зазначенням причин невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у адміністративній справі докази, суд встановив такі обставини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07 червня 2019 року №31-рс ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

На реалізацію вказаного наказу командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №138 від 18 червня 2019 року, яким позивача з 16 червня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату Вінницької області.

07 листопада 2020 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо надання інформації про розмір нарахованої та виплаченої йому індексації грошового забезпечення за період з 04 серпня 2016 року по 16 червня 2019 року. У листі також просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період, у разі такого не нарахування.

Водночас, відповіді від військової частини НОМЕР_1 на подану ОСОБА_1 заяву не надійшло.

Крім того, 07 листопада 2020 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 із заявою аналогічного змісту.

Листом вих. №801 від 16 листопада 2020 року військова частина НОМЕР_2 повідомила заявника про те, що з 01 січня 2016 року індексація грошового забезпечення йому не нараховувалася та не виплачувалась.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (стаття 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Відтак, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, в силу вимог статей 18 та 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, і грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку).

При цьому, відповідно до пункту 5 Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відтак, аналіз вказаних приписів дає підстави для висновку, що індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Разом із тим, у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу у місяці підвищення береться за 1 або 100 %, тобто місяць підвищення вважається базовим і індексація в цьому місяці не проводиться, якщо сума підвищення заробітної плати перевищить суму індексації.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , яка є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_2 , а остання, в свою чергу, входить до структури військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, військовою частиною НОМЕР_2 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення позивача, починаючи з 01 січня 2016 року, що підтверджується листом військової частини НОМЕР_2 вих. №801 від 16 листопада 2020 року.

Відсутні докази виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 і військовою частиною НОМЕР_1 .

Разом із тим, суд зазначає, що право на отримання індексації грошового забезпечення гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.

Водночас, слід звернути увагу на те, що з 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб" підвищено грошове забезпечення військовослужбовців.

Отже, у зв`язку із підвищенням посадових окладів індекс споживчих цін для проведення індексації не перевищив 103%, а відтак підстави для проведення індексації грошового забезпечення позивача з 01 березня 2018 року відсутні.

Аналогічні висновки викладені у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року у справі №240/10417/19, від 02 червня 2020 року у справі №120/310/20-а, від 04 грудня 2020 у справі №120/2967/20-а та ряду інших.

За наведених обставин відповідачами безпідставно не проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу у період з 04 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, а тому наявні підстави для задоволення позовної вимоги в цій частині.

З метою ефективного захисту прав та інтересів позивача слід задовольнити вимогу щодо зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 04 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно.

Водночас, вимога позивача щодо зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, виходячи із базового місяця січень 2008 року, не підлягає задоволенню, адже нарахування та виплата індексації належить до виключної компетенції військової частини, яка ОСОБА_1 виплачувала грошове забезпечення.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження такого суб`єкта.

Відтак, оскільки індексація грошового забезпечення у період з 04 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року не нараховувалась та не виплачувалась позивачеві, тому питання про те, який базовий місяць має застосовуватись під час нарахування індексації є передчасним, адже права та інтереси позивача в цій частині ще не порушені.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19; до таких висновків дійшов і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 25 березня 2021 року у справі №120/4001/20-а, від 05 квітня 2021 року у справі №120/4377/20-а та ряду інших.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість наведених представником позивача доводів, оцінивши надані ним докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 , що полягає у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 04 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04 серпня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 )
Відповідачі: Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_5 )
Військова частина НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 )

Повний текст рішення складено 23.04.2021

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович