Справа № П/320/1322/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/1322/20
УХВАЛА

27 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Кобаля М.І., Лічевецького І.О., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 27.01.2020 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, видане ГУ ДПС у Київській області відносно ОСОБА_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 несплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26.03.2021 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 295, 296 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом: пропущено встановлений ч. 1 ст. 295 КАС України процесуальний строк оскарження рішення суду першої інстанції, а викладені у заяві про його поновлення причини поважними визнані не були.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху Позивачем отримано 06.04.2021 року.

На виконання вимог даної ухвали Апелянтом 16.04.2021 до суду направлено заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, яка обґрунтована тим, що Позивач, не маючи можливості ознайомитися з повним текстом судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень через відсутність відповідних знань, копію судового рішення у паперовому вигляді не отримував. Подавши клопотання про видачу копії судового рішення 13.01.2021 року, Позивач очікував, що такий текст буде направлений, і лише після цього 06.03.2021 року з метою недопущення зловживання процесуальними правами подав апеляційну скаргу. Окремо звертає увагу на необхідності дотримання судом вимог процесуального закону щодо направлення копій рішень учасникам справи.

Надаючи оцінку викладеним у заяві доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 26.03.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, 30.06.2020 року на офіційному веб-порталі «Судова влада України» у розділі «Судові виклики та повідомлення про прийняті рішення» Київського окружного адміністративного суду розміщено повідомлення про ухвалення рішення у цій справі. При цьому, як зазначає Апелянт, зважаючи на тривале ненадходження копії рішення суду на його адресу, останній звернувся до знайомого юриста, який 12.01.2021 року за допомогою відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень повідомив про прийняття судом рішення у цій справі, у зв`язку з чим Позивачем 13.01.2021 року до суду направлено заяву про направлення копії судового рішення у справі (а.с. 91). При цьому, оскільки станом на 03.03.2021 року копія рішення суду на адресу ОСОБА_1 не надходила, останнім вирішено готувати апеляційну скаргу на підставі відомостей, розміщених в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Отже, на переконання суду, про існування оскаржуваного рішення та про його зміст Позивач був обізнаний 12.01.2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. Водночас, апеляційну скаргу направив до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку 06.03.2021 року, тобто поза межами встановленого тридцятиденного строку.

Указана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.03.2021 року у справі № 640/2371/20.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Для доступу до судових рішень Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, що є автоматизованою системою збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. До Реєстру вносяться всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Із змісту відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень випливає, що рішення суду першої інстанції було оприлюднено в ньому 25.06.2020 року.

Отже, інформацію про прийняте Київським окружним адміністративним судом оскаржуване рішення від 19.06.2020 року скаржник мав можливість отримати і з Єдиного державного реєстру судових рішень, починаючи з 25.06.2020 року, однак, апеляційну скаргу подано тільки 06.03.2021 року.

Судом враховується, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 року у справі №160/6430/20.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) вказано, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» наведено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку такого оскарження з поважних причин.

Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі №804/95/17, а також у постанові від 11.03.2021 року у справі № 280/1686/19.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що більш ніж пів року ОСОБА_1 жодним чином не цікавився про рух справи, в якій останній є позивачем.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строків на апеляційне оскарження - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді М.І. Кобаль

І.О. Лічевецький