Справа № 489/1917/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 489/1917/20
Головуючий в 1 інстанції: Рум`янцева Н.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 серпня 2020 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАК № 2399413 від 17 квітня 2020 року, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови серії ЕАК № 2399413 від 17 квітня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 17 квітня 2020 року приблизно о 06 годині ранку за перехрестям вул. Космонавтів з просп. Перемоги з круговим рухом "Площа Перемоги" в районі будинку № 53 по вулиці Космонавтів в місті Миколаєві його було зупинено працівниками поліції, які повідомили його про те, що, нібито, виїжджаючи з перехрестя з круговим рухом Площі Перемоги проїхав світлофорний об`єкт на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.8.7.3 е) ПДР України. Йому працівниками поліції надано відеодоказ, на якому було зафіксовано у русі автомобіль, щодо якого через погану якість зйомки неможливо розібрати марку автомобіля та номерний знак вказаного автомобіля. Крім того, відеозапис не є безперервним. Також, в порушення вимог КУпАП поліцейськими не були опитані свідки та до постанови не долучено їх письмові пояснення, які б вказували на вчинення ним правопорушення. Крім того, в оскаржуваній постанові не містяться відомості про технічний засіб, яким здійснено фото чи відео-фіксація. З оскаржуваною постановою він не згоден, оскільки не вважає себе винним, а постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що під час патрулювання 17 квітня 2020 року інспекторами управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме, водій, керуючи транспортним засобом RENAULT LOGAN з державним номерним знаком НОМЕР_1 по вул. Космонавтів в напрямку вул. Турбінна, виїжджаючи з перехрестя просп. Миру та вул. Космонавтів, де організовано круговий рух, здійснив проїзд на заборонний сигнал світлофору, а саме, - червоний. Після чого, під час переслідування даного транспортного засобу, патрульними було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст.35 Закону України "Про Національну поліцію". Інспектор підійшов до водія, ким виявився ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України на підставі ст.32 Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. За клопотанням водія було ознайомлено з відеозаписом факту вчиненого ним правопорушення. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.8.7.3 е) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУПАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення (далі - Постанова) щодо позивача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 серпня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАК № 2399413 від 17 квітня 2020 року - задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАК № 2399413 від 17 квітня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрито.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2020 року ухвалено додаткове рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАК № 2399413 від 17 квітня 2020 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 гривень 00 копійок.

На рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 серпня 2020 року Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, Управлінням патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції подана апеляційна скарга на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2020 року. Апелянт просить скасувати вказане додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2399413 від 17 квітня 2020 року, якою позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , 17 квітня 2020 року о 05:41 в місті Миколаєві по Космонавтів, 53, керуючи транспортним засобом RENAULT LOGAN з державним номерним знаком НОМЕР_1 , по вулиці Космонавтів в бік вул. Турбінна, виїжджаючи з перехрестя з круговим рухом Площі Перемоги, проїхав світлофорний об`єкт на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 е) ПДР України - порушення проїзду на заборонений червоний сигнал або миготливий, або два червоних миготливих сигнали світлофора забороняючи рух, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Внаслідок цього, 17 квітня 2020 року постановою інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Згідно з вимогами п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами п.8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до вимог п.8.7.3 е) ПДР України, червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

ПДР України визначає що дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) - позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знаку 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух; дорожній знак 5.62 "Місце зупинки" встановлює місце зупинки транспортних засобів під час дії заборонного сигналу світлофора (регулювальника) чи перед залізничними переїздами, рух через які регулюється світлофорами.

Положеннями ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність зокрема за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Відповідальність за порушення вказаних правил передбачених ч.2 ст.122 КУпАП тягне за собою накладання штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

Згідно з вимогами ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних до нього причин.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Відповідачем надано диск з відеозаписом, з якого на відеозаписі video_2020-06-16_12-54-07, зафіксовано як транспортний засіб сірого кольору, рухаючись на зустріч службовому транспортному засобу поліцейських по вул. Космонавтів при виїзді з перехрестя з пр-ту Миру, де організовано круговий рух, здійснив проїзд на заборонений мигаючий жовтий сигнал світлофору.

На відеозаписі , вбачається, що поліцейський повідомив позивача про причину зупинки, суть вчиненого правопорушення та роз`яснив водію його права та обов`язки відповідно до вимог ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

Вказаний відеозапис є, по-суті, єдиним доказом скоєння правопорушення позивачем, але відповідно до вимог ч.1 ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, як одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що позивача було ознайомлено з відеозаписом факту вчинення ним правопорушення, однак вказане не підтверджується наданими відповідачем доказами.

Позивач в своєму позові зазначає, що оскаржувана ним постанова по справі про адміністративне правопорушення не містить відомості про технічний засіб, яким здійснено фото чи відео- фіксація.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення та щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

Приписами ч.3 ст.283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, зокрема статті 74 КАС України, відеозапис з пристрою не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення та не береться судом до уваги як доказ, одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №761/41786/16-а.

Отже, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення ЕАК № 2399413 від 17 квітня 2020 року посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису з нагрудної камери інспектора не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 592/5576/17.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а відповідачем на надано достатніх доказів на вчинення правопорушення позивачем.

Таким чином, на підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова по справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Також, при розгляді справи, суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги позивача про стягнення судових витрат з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Як вбачається з квитанції про сплату №51461 від 20.05.2020 року, позивачем було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 4 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За таких обставин, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 серпня 2020 року, яким задоволено позовні вимоги позивача, не було вирішено питання про розподіл судових витрат, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності ухвалення додаткового рішення з цього питання.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційних скаргах про те, що судові рішення підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 серпня 2020 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.