Справа № 420/347/20
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 р. Категорія 106030000м.ОдесаСправа № 420/347/20
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Пред-к відповідачаБілоус Р.В. (витяг, паспорт)
Пред-к відповідачаЛевенець А.В. (посвідчення, витяг)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просив: - визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Одеській області № 3043 від 11.12.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора СРПП № 3 Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУ НП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 »; - визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Одеській області № 9 о/с від 03.01.2020 щодо звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Захарівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 03.01.2020; - поновити капітана поліції ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУ НП в Одеській області з 04.01.2020; - стягнути з ГУ НП в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 01.03.2020 по день поновлення на службі, мотивуючи його тим, що Службове розслідування відповідач провів із порушенням строків, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідач виніс під час знаходження позивача на лікуванні на підставі припущень, неповно встановлених обставин, що порушує його трудові права. Відповідно - наказ про звільнення відповідача прийнятий на підставі протиправного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності є також протиправним. У зв`язку з цим позивач вважає, що вказані накази належать до скасування, а його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2019 року, яким визнано протиправною та скасовано постанову про адміністративне правопорушення від 09.10.2019 року та вказана постанова стосувалась тих самих обставин на які зроблено посилання в тексті постанови від 24 грудня 2019 року по справі № 521/17825/19.

Представником апелянта на адресу суду надано клопотання про відкладення, у зв`язку з тим, що сам позивач знаходиться за межами Одеської області, однак ні яких доказів на підтвердження вказаного в клопотанні адвокатом не надано, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення. Позиція апелянта в апеляційній скарзі є достатньою для винесення рішення, та ніяких посилань для надання нових доказів представником апелянта не зазначено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що з 16.08.2007 року по 06.11.2015 року позивач, капітан поліції, проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 06.11.2015 року на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Захарівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

09.10.2019 року відповідачу від начальника УКЗ ГУ НП в Одеській області надійшла службова записка про доцільність призначення службового розслідування. В тексті записки вказано, що позивач 09.10.2019 року при перестроюванні не ввімкнув світлових покажчик повороту, перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився надати поліцейським посвідчення водія (а.с.135).

10.10.2019 року відповідач у зв`язку з надходженням інформації про порушення позивачем службової дисципліни видав наказ про призначення службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни № 2474 (а.с.137).

10.10.2019 року відповідач прийняв наказ № 2475 про відсторонення від виконання службових обов`язків в рамках службового розслідування(а.с.138).

Позивач надав на ім`я начальника Захарівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області рапорт про те, що він з 09.10.2019 року перебуває на лікарняному в ТОВ «Гіпократ Ентам» (а.с.164).

09.10.2019 року ТОВ «Гіпократ Ентам» видав довідку № 15 про звільнення позивача від служби з 09.10.2019 року по 11.10.2019 року з причини тимчасової непрацездатності (а.с.165).

07.11.2019 року відповідач відповідно до наказу № 2732 продовжив строк проведення службового розслідування до 06.12.2019 року (а.с.140).

13.11.2019 року відповідач надіслав позивачу рекомендованою поштою лист №9/9003 про призначення службового розслідування 10.10.2019 року. Також, в даному листі містилося запрошення прибути за місцем знаходження ГУ НП в Одеській області 18-22.11.2019 року для надання пояснення (а.с.154).

20.11.2019 року на телефонний номер позивача в месенджері WhatsApp відповідач направив позивачу аналогічне повідомлення в електронному вигляді (а.с.156).

02.12.2019 року комісія за результатами проведеного службового розслідування склала висновок. Відповідно до тексту висновку комісія визнала, що відомості, які стали підставою для призначення вказаного службового розслідування, знайшли своє підтвердження (а.с.191). У висновку комісія вказала, що під час проведення службового розслідування було встановлено, що позивач своїми діями, пов`язаними з керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та порушенням правил використання попереджувальних сигналів під час перестроювання, невиконання законних вимог поліцейських щодо пред`явлення посвідчення водія, неетичною поведінкою на місці складання адміністративних матеріалів дискредитував звання поліцейського. Дискредитація полягає у вчинення такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів державної влади та їх працівників в очах громадськості та є несумісним з подальшим проходженням служби.

03.12.2019 року висновок службового розслідування затверджений начальником ГУ НП в Одеській області.

11.12.2019 року відповідач прийняв наказ № 3043, в якому: «За скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушення пп. 1, 2, 3, 6, 7, 11 ч. 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, п.1,3 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, абзаців 1,3,5 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ, п.1.3., п.2.1. «а», п.2.4 «а», п.2.5 та п.2.9 «б» Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, п.п.2, 3, 4 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, інспектора сектору реагування патрульної поліції № 3 Захарівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції» (а.с.192).

03.01.2020 року відповідач у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення на підставі п.6 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» виніс наказ про звільнення позивача (а.с.122). Підставою звільнення, яка вказана в тексті наказу, став наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 11.12.2019 року № 3043 (а.с.30).

У постанові від 24.12.2019 року у справі № 521/17825/19 Біляївський районний суд Одеської області встановив, що 08.10.2019 позивач порушив ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керував автомобілем «LEXUS ES350» з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився. Вина у вчиненні вказаного порушення повністю доказана. Даною постановою суд притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік (а.с.93-104). Вказане судове рішення набрало законної сили 14.02.2020 року.

Не погоджуючись із вищевказаним звільненням, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на те, що матеріали службового розслідування не доводять фактів порушення позивачем вимог законодавства спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи. Відтак суд робить висновок про те, що позивач своїми діями порушив службову дисципліну, а спірні рішення відповідача з урахуванням характеру проступку та обставини, за яких він був вчинений, є обґрунтованими і справедливими.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Змістом спірних правовідносин є питання щодо дотримання відповідачем встановленої законом процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, обґрунтованості висновку стосовно вини позивача та відповідно обґрунтованості та існування підстав для винесення рішень щодо звільнення позивача.

З огляду на текст спірного рішення № 9о/с від 03.01.2020 року відповідач звільнив позивача на підставі п.6 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» № 580-VIII відповідно до якого: «Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється:[…] у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України».

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII (далі Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності відповідач посилається на пункти 1, 2, 3, 6, 7, 11 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту згідно з якими службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

- бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

- знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

- поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

- утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

- утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

- поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч.1 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію» № 580-VIII, на які посилається відповідач, поліцейський зобов`язаний:

- неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Стаття 11 Дисциплінарного статуту встановлює відповідальність поліцейського. Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті: «За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом».

Серед видів дисциплінарних стягнень, які встановлені у ч.ст.13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських може бути застосоване звільнення зі служби.

В ч.3 ст.19 Дисциплінарного статуту вказано, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Частина 6 цієї статті встановлює, що вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння є обтяжуючою обставиною відповідальності поліцейського.

У спірному наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідач посилається на порушення позивачем абз. 3, 5 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ згідно з якими: «Водій зобов`язаний: […]виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; […]не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів[…]».

Відповідно до п. 1.3. Постанови КМУ «Про правила дорожнього руху» № 1306 від 10.10.2001 (далі Правила № 1306): «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими».

У п. 2.1. «а» Правил № 1306 вказано: «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії».

Відповідно до п. 2.4. «а» Правил № 1306: «На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1».

Згідно з п. 2.5. Правил № 1306: «Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

В п. 9.2. «б» Правил № 1306 вказано: «Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом».

Повертаючись до спірних правовідносин суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, встановив, що під час проведення службового розслідування відповідач досліджував копії адміністративних матеріалів, складених на місці, відеозаписи з портативного відеореєстру, пояснення позивача, свідків, поліцейських УПП в Одеській області ДПП НПУ, які складали адміністративні матеріали стосовно позивача та перебували на місці виявленого порушення. Копії вказаних документів відповідач надав в матеріали справи.

Отже, той факт, що позивач керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, не увімкнув світловий показник повороту при перестроюванні, відмовився від проходження медичного огляду з метою встановлення алкогольного сп`яніння, не надавав документи на підтвердження своєї особи підтверджується матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 160790, складеного 09.10.2019 о 00:58 год. за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.144), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 (а.с.147), ОСОБА_3 (а.с.148), поясненнями інспектора взводу № 2 роти № 6 батальйону № 2 УПП В Одеській області ДПП НПУ старшим лейтенантом поліції Масловченка В.В., інспектора взводу № 2 роти № 8 батальйону № 2 УПП В Одеській області Мхітаряна А.Е., командира взводу № 1 роти № 6 батальйону № 2 УПП в Одеській області Муравського Д.П. (а.с.150-154).

Таким чином, посилання апелянта на те, що матеріали службового розслідування не доводять фактів порушення позивачем вимог законодавства спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи. Відтак апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що позивач своїми діями порушив службову дисципліну, а спірні рішення відповідача з урахуванням характеру проступку та обставини, за яких він був вчинений, є обґрунтованими і справедливими.

Додатково слід зазначити, що вказані вище обставини проступку вчиненого позивачем не потребують доказування у цій справі, оскільки, встановлені рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24.12.2019 у справі № 521/17825/19, відповідно до якого в діях ОСОБА_1 вбачається наявність складу злочину адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння). Вказане рішення набрало законної сили 14.02.2020 (а.с.93-95).

Отже, доводи апелянта на відсутність його вини не знайшли свого підтвердження.

Крім того, твердження апелянта про порушення строку розгляду даного питання суд вважає таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Так, відповідно до ст.16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України: « 1.Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. 2. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів».

В матеріалах справи міститься доповідна записка голови дисциплінарної комісії ОСОБА_4 від 06.11.2019 № 9/8774 та наказ про продовження строку проведення службового розслідування від 07.11.2019 № 2732 (а.с.139-140). Враховуючи те, що службове розслідування розпочалося відповідно до наказу № 2474 10.10.2019 року, а висновок за результатами розслідування був затверджений 03.12.2020 року, строк проведення розслідування не перевищив 60 календарних днів (а.с.177).

Також, суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що відповідач протиправно застосував до нього дисциплінарне стягнення під час знаходження позивача на лікарняному.

Так, відповідно до ч 3. ст.21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України: « Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення».

Отже, на підставі викладених обставин, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що спірні накази є законними, а тому позовні вимоги про їх скасування не належать до задоволення.

Позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними вимогами від двох перших, таким чином,суд робить висновок про відмову у їх задоволенні.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року по справі № 420/347/20, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 28 квітня 2021 року.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.