Справа № 560/7394/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7394/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

26 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича до Міністерства юстиції України, дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати оформлене протоколом від 11.11.2020 №44 рішення дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича (здійснює діяльність приватного виконавця на підставі посвідчення №0202, виданого 30.07.2018 Міністерством юстиції України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до дисциплінарної відповідальності та застосування до позивача стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 місяць;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України "Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича (здійснює діяльність приватного виконавця на підставі посвідчення №0202, виданого 30.07.2018 Міністерством юстиції України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) дисциплінарного стягнення".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.12.2020 позов задоволено частково, ухвалено:

- визнати протиправним та скасувати оформлене протоколом від 11.11.2020 №44 рішення дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича (здійснює діяльність приватного виконавця на підставі посвідчення №0202, виданого 30.07.2018 Міністерством юстиції України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 місяць;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.12.2020 скасувати в частині задоволенні позову, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги з урахуванням додатково наданих пояснень зазначено, що дисциплінарна комісія не може бути відповідачем в адміністративних справах, оскільки не наділена адміністративною процесуальною дієздатністю відповідно до частини 3 статті 43 КАС України. Відповідач зауважив, що ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у даній справі зупинено дію вказаного рішення дисциплінарної комісії від 11.11.2020 №44, у зв`язку із чим Міністерством юстиції України не видавався наказ про введення в дію вказаного рішення, оскільки рішення дисциплінарної комісії від 11.11.2020 №44 не введено в дію, а тому таке рішення не може порушувати права позивача.

Також вказано, що позивач в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (Закон №1404-VIII) не повернув стягувачу без прийняття до виконання наказ господарського суду Харківської області від 07.08.2020 №922/4146/19 та відкрив виконавче провадження з порушенням вимог територіальності. Зауважив, що визначення територіальності відкриття виконавчого провадження маж бути доведено документально. При цьому, безпідставним є відкриття виконавчого провадження за місцем реєстрації банку, на рахунку у якому знаходяться кошти боржника. Вказав, що наявність у боржника банківського рахунку не є тотожним наявності у нього майна у такому банку. Вказаний висновок відповідає також змісту листа-рекомендації АПВУ від 20.08.2020 №393.

Відповідач наголошує, що квитанція від 31.07.2020 №28206275 про здійснення касової операції не є документом, який свідчить про наявність коштів на рахунку боржника, оскільки у цій квитанції банком отримувача зазначене Донецьке РУАТ КБ "Приватбанк", м. Маріуполь, тобто майно боржника (кошти на банківському рахунку) не знаходяться на території виконавчого округу позивача. До того ж, наявна у матеріалах справи квитанції датована 31.08.2020.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Також позивач вказав, що дисциплінарна комісія приватних виконавців при Міністерстві юстиції України є належним відповідачем у даній справі, адже без притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності можливе лише за рішення такої комісії, через наступне прийняття Міністерством юстиції України наказу про введення в дію такого рішення комісії.

Зауважив, що він не порушував вимоги Закону №1404-VIII щодо територіальності відкриття виконавчого провадження, адже надані до заяви стягувача документи про наявність коштів на банківському рахунку боржника є достатніми для відкриття виконавчого провадження, у заяву про відкриття виконавчого провадження була наявна інформація про номер рахунку боржника та про наявність коштів на такому рахунку. Так, квитанцією від 31.08.2020 №28206275 підтверджується наявність у боржника рахунків у банках, місце реєстрації яких є місто Київ, яке є виконавчим округом позивача.

Щодо посилань відповідача на лист-рекомендацію АПВУ від 20.08.2020 №393, позивач зауважив, що в аналогічних правовідносинах, які склались рамках виконавчого провадження №62892433 у якому стягувач посилався на наявність коштів на рахунку боржника як на підставу відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі м.Київ, позивач прийняв рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві з посилання на порушення територіальності місця відкриття виконавчого провадження. Однак, такі дії позивача визнано протиправними ухвалою Господарського суду Вінницької області від 16.09.2020 у справі №902/987/19, у якій суд вказав, що квитанція є документом, що підтверджує наявність коштів на рахунку боржника.

Також позивач зазначив, що 20.02.2020 звернувся до Міністерства юстиції України із запитом про надання інформації щодо вичерпного переліку документів, що можуть підтверджувати наявність грошових коштів на рахунку боржника. Однак, згідно відповіді Міністерства юстиції України від 24.04.2020, визначення переліку таких документів виходить за межі компетенції Міністерства юстиції України. Наведене свідчить про суперечливість доводів відповідача у цій частині.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Дюваль Компані" звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича з заявою про виконання наказу господарського суду Харківської області від 07.08.2020 №922/4146/19. У вказаній заяві стягувач повідомив, що у ТОВ "Гамалія Ойл" відкритий рахунок НОМЕР_2 в АТ КБ "Приватбанк". На підтвердження вказаного ТОВ "Дюваль Компані" додало квитанцію від 31.08.2020 №28206275.

Постановою від 31.08.2020 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича відкрив виконавче провадження №62915648 з виконання наказу господарського суду Харківської області від 07.08.2020 №922/4146/19.

На підставі скарги ТОВ "Гамалія Ойл" від 04.09.2020 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) провело позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича щодо здійснення виконавчого провадження №62915648.

За результатами перевірки Міністерство юстиції України скерувало до дисциплінарної комісії приватних виконавців подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 .

11.11.2020 дисциплінарна комісія приватних виконавців прийняла рішення, оформлене протоколом №44, про задоволення подання Міністерства юстиції України, яким притягнула до дисциплінарної відповідальності позивача та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на 1 місяць.

Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугували висновки Міністерства юстиції України про порушення приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Дмитром Анатолійовичем вимог пункту 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у разі якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання рішення, частини 2 статті 24, частини 2 статті 25 Закону №1404-VIII щодо прийняття до виконання виконавчого документа за місцем його виконання.

Вважаючи протиправним рішення, оформлене протоколом від 11.11.2020 №44 рішення дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича (здійснює діяльність приватного виконавця на підставі посвідчення №0202, виданого 30.07.2018 Міністерством юстиції України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до дисциплінарної відповідальності та застосування до позивача стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 місяць, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти боржника, розміщені на банківських рахунках, є майном, тому приватний виконавець, на території виконавчого округу якого розташоване це майно, має право прийняти до виконання відповідний виконавчий документ та відкрити виконавче провадження з його виконання.

Оскільки відповідно до квитанції від 31.08.2020 №28206275 у ТОВ "Гамалія Ойл" відкритий рахунок НОМЕР_2 в АТ КБ "Приватбанк", філією якого є Донецьке РУАТ КБ "Приватбанк", м. Маріуполь, а згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи АТ КБ "Приватбанк" є Україна, 01001, місто Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, відсутні підстави вважати, що приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження у виконавчому окрузі міста Києва.

Водночас, суд першої інстанції зауважив, що оформлене протоколом від 11.11.2020 №44 рішення дисциплінарної комісії приватних виконавців в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не введене в дію, наказ "Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича дисциплінарного стягнення" Міністерством юстиції України не видавався. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України "Про застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича дисциплінарного стягнення".

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно з положеннями статті 17 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (Закон №1403-VIII) Міністерство юстиції України: 1) формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень; 2) забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, для чого визначає: порядок проходження навчання та стажування осіб, які виявили намір здійснювати діяльність приватного виконавця; перелік документів, які подаються Кваліфікаційній комісії приватних виконавців особою, яка виявила намір здійснювати діяльність приватного виконавця, для підтвердження відповідності цієї особи вимогам, встановленим частинами першою та другою статті 18 цього Закону; порядок допуску таких осіб до складання кваліфікаційного іспиту; порядок складання кваліфікаційного іспиту; порядок підвищення кваліфікації приватними виконавцями; 3) видає посвідчення приватного виконавця; 4) визначає вимоги до офіса приватного виконавця; 5) забезпечує діяльність Кваліфікаційної комісії приватних виконавців та Дисциплінарної комісії приватних виконавців; 6) формує Єдиний реєстр приватних виконавців України, визначає порядок його ведення; 7) встановлює форму та порядок подання приватними виконавцями інформації про здійснення ними діяльності; 8) здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; 9) подає Кабінету Міністрів України пропозицію про встановлення розміру основної винагороди приватного виконавця; 10) вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; 11) зупиняє та припиняє право на здійснення діяльності приватного виконавця; 12) здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Приписами статті 34 Закону №1403-VIII встановлено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на два роки з обов`язковим повідомленням приватного виконавця про час і місце проведення перевірки не пізніш як за 10 днів до її початку. Попередні періоди, що раніше перевірялися, не можуть бути предметом наступних перевірок, крім перевірок за зверненнями учасників виконавчого провадження. Позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації. Під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом. За місцем проведення перевірки поділяються на виїзні та невиїзні. У разі проведення позапланової невиїзної перевірки Міністерство юстиції України надсилає приватному виконавцю письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений у запиті строк, який має бути достатнім для підготовки відповіді та копій документів, але не менше 10 календарних днів, приватний виконавець надає Міністерству юстиції України вмотивовану відповідь та копії відповідних документів. У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до положень статей 36-37 Закону №1403-VIII рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з положеннями статті 38 Закону №1403-VIII підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком приватного виконавця є: 1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю приватного виконавця; 2) порушення правил професійної етики приватного виконавця; 3) розголошення професійної таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 4) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків; 5) невиконання статуту Асоціації приватних виконавців України, рішень Ради приватних виконавців України та з`їзду приватних виконавців України.

Відповідно до ст.39 Закону №1403-VIII дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків. Дисциплінарна комісія: 1) розглядає подання Міністерства юстиції України, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; 2) у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству юстиції України чи Раді приватних виконавців України; 3) приймає рішення на підставі подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Згідно ст.40 Закону №1403-VIII Дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

У разі якщо подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності внесено за результатами перевірки діяльності приватного виконавця, здійсненої на підставі скарги учасника виконавчого провадження, яка одночасно є предметом судового розгляду з оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця, Дисциплінарна комісія відкладає розгляд цього подання до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду такої скарги. У такому разі перебіг строку, передбаченого частиною першою цієї статті, зупиняється до набрання судовим рішенням законної сили.

Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності: 1) зобов`язана запросити на засідання приватного виконавця та заслухати його пояснення з питань, що стали підставою для внесення подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; 2) має право запросити на засідання учасника виконавчого провадження, скарга якого стала підставою для перевірки діяльності приватного виконавця та внесення подання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності, для надання додаткових пояснень по суті скарги; 3) має право запросити на засідання та заслухати думку представників органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших осіб за їхньою згодою.

Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, приймає одне з таких рішень: 1) задовольнити подання та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення; 2) відхилити подання та направити матеріали для повторної перевірки діяльності приватного виконавця; 3) відхилити подання та відмовити в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Відповідно до положень статті 41 Закону №1403-VIII за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) догана; 3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; 4) припинення діяльності приватного виконавця.

Рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.

Щодо аргументів відповідача про те, що Дисциплінарна комісія не може бути відповідачем в даній справі, оскільки не є юридичною особою, немає власного рахунку у банках, а її рішення без наказу не несуть будь-яких наслідків, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пунктів 3, 4, 9 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 27.11.2017 №3791/5, така комісія наділена переліком завдань, які за своєю суттю є публічно-владними, а також суб`єктно до такої комісії входять посадові особи з числа Міністерства юстиції України.

З огляду на викладене, суд не може погодись з аргументами відповідача в цій частині, оскільки Дисциплінарна комісія приватних виконавців під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, а також є колегіальним органом наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, а також прийняття рішень про застосування до них дисциплінарного стягнення.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень і рішень інших органів".

При цьому, згідно частини другої статті 5 Закону №1404-VIII приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Статтею 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до вимог п. 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону №1403-VIII про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. Пунктом 2 частини 2 цієї статті Закону у повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що і Закон України "Про виконавче провадження" і Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною 3 статті 25 Закону №1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Визначення місця вчинення приватним виконавцем виконавчих дій у вже відкритому виконавчому провадженні здійснюється відповідно до загальних норм, якими визначаються вимоги щодо місця вчинення відповідної виконавчої дії - без обмеження дій приватного виконавця виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність (частина 6 статті 25 Закону та абзац 2 частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII).

Зі змісту наведеної норми частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII випливає, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Підставою для висновків Міністерства юстиції України про порушення відповідачем територіальності під час відкриття виконавчого провадження слугували доводи про те, квитанція від 31.07.2020 №28206275 про здійснення касової операції не є документом, який свідчить про наявність коштів на рахунку боржника, оскільки у цій квитанції банком отримувача зазначене Донецьке РУАТ КБ "Приватбанк", м. Маріуполь, тобто на думку відповідача майно боржника знаходиться у м. Маріуполь, у той час як позивач здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

Апеляційний суд вважає обґрунтованою критичну оцінку судом першої інстанції вказаних доводів відповідача та виходить з наступного.

Згідно ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 2 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" зазначено, рухоме майно - окрема рухома річ, сукупність рухомих речей, гроші, валютні цінності, цінні папери, а також майнові права та обов`язки, у тому числі майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку; майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, - право клієнта (володільця рахунка) надавати розпорядження про перерахування і видачу сум з банківського рахунка відповідно до договору банківського рахунка; право вкладника або особи, на користь якої розміщено банківський вклад, вимагати виплати грошової суми (вкладу) та процентів на неї або доходу в іншій формі відповідно до договору банківського вкладу; право бенефіціара або володільця рахунка умовного зберігання (ескроу) вимагати перерахування грошових коштів, що знаходяться на рахунку умовного зберігання (ескроу), що випливає з договору рахунка умовного зберігання (ескроу).

Тому наявність у боржника банківського рахунку (в тому числі, розрахункового рахунку) передбачає наявність у боржника майнових прав на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку та, відповідно, наявність у боржника майна в розумінні Глави 13 ЦК України.

Частиною 3.1 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2018 у справі №905/3542/15 вказав, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію, як того вимагає скаржник у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".

З урахуванням наведеного апеляційний суд зазначає, що грошові кошти боржника, розміщені на банківських рахунках, є майном, тому приватний виконавець, на території виконавчого округу якого розташоване це майно, у даному випадку зареєстровано банк у якому боржник має кошти на банківських рахунках, має право прийняти до виконання відповідний виконавчий документ та відкрити виконавче провадження з його виконання.

Отже, наявність у приватного виконавця документального підтвердження відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, розташованих в межах виконавчого округу приватного виконавця, є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем відповідного виконавчого округу.

В постановах Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 905/584/19, від 01.08.2019 у справі № 910/13508/15, від 19.08.2019 у справі № 922/1293/15, від 10.09.2018 у справі № 905/3542/15, від 19.02.2020 у справі № 905/477/18, від 01.10.2020 у справі № 914/3703/15 викладена правова позиція подібного змісту щодо застосування ст.24 Закону №1404-VIII при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем за наявності відомостей про відкриті рахунки у банках з місцезнаходженням у виконавчому окрузі приватного виконавця.

Встановлено, що якості наявності у божника - ТОВ "Гамалія Ойл", стягувачем - ТОВ "Дюваль Компані" надано позивачу квитанцію від 31.08.2020 №28206275 згідно якої у ТОВ "Гамалія Ойл" відкритий рахунок НОМЕР_2 в АТ КБ "Приватбанк", філією якого є Донецьке РУАТ КБ "Приватбанк", м. Маріуполь.

За інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи АТ КБ "Приватбанк" є Україна, 01001, місто Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Оскільки виконавчим округом позивача є місто Київ, відсутні підстави вважати, що приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження у виконавчому окрузі міста Києва.

Додатково суд враховує й те, що позивачем направлявся запит до Міністерства юстиції України щодо роз`яснення законодавства, в частині переліку та видів документів, що можуть підтверджувати наявність грошових коштів на рахунку боржника в банківській установі при прийнятті рішення виконавцем про відкриття виконавчого провадження. Однак, згідно відповіді Міністерства юстиції України на вказаний запит позивача, надання роз`яснення щодо вичерпного переліку документів, що можуть підтверджувати наявність грошових коштів на рахунках боржника в банку або фінансовій установі, що знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця, виходить за межі компетенції Міністерства юстиції України.

Крім того, в аналогічних правовідносинах, які склались рамках виконавчого провадження №62892433 у якому стягувач посилався на наявність коштів на рахунку боржника як на підставу відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі м.Київ, позивач прийняв рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві з посилання на порушення територіальності місця відкриття виконавчого провадження. Однак, такі дії позивача визнано протиправними ухвалою Господарського суду Вінницької області від 16.09.2020 у справі №902/987/19, яка набрала законної сили 16.09.2020 та у якій суд вказав, що квитанція є документом, що підтверджує наявність коштів на рахунку боржника.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.