Справа № 400/2175/21
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 р. № 400/2175/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ з особливостями, передбаченими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056
третя особа:Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020
про:визнання протиправною та скасуваня постанови ВП 3 62150967 від 16.02.2021,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонова Д.К. від 16.02.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 62150967.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 , зокрема, зазначив, що оскаржувана постанова не відповідає нормам Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404).

Ухвалою про відкриття провадження у справі суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, боржника у виконавчому провадженні - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі Головне управління).

Відповідач позов не визнав, зазначив у відзиві (ар. с. 55-57), що, з метою забезпечення виконання в повному обсязі виконавчого документа, постановою від 09.11.2020 на боржника, на підставі статті 75 Закону № 1404, був накладений штраф. Проте, цю постанову було скасовано судом. Державний виконавець не має можливості виконати рішення суду без участі боржника. Повторне накладення на боржника штрафу, з огляду на те, що причиною невиконання є відсутність фінансування, виключається. Також у відзиві вказано, що надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення державний виконавець на має права, оскільки ним не встановлений факт повторного невиконання без поважних причин боржником рішення суду. За таких обставин, державним виконавцем було прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідач також вказав, що позивач не позбавлений права повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 Закону № 1404.

Третя особа подала пояснення (ар. с. 59-62), в яких просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Як встановлено судом, 18.03.2020 Миколаївський окружний адміністративний суд, на виконання рішення від 30.01.2020 у справі № 400/3817/19 за позовом ОСОБА_1 до начальника Головного управління, Головного управління, видав виконавчий лист про зобов`язання Головного управління провести позивачу перерахунок та виплату пенсії в розмірі 83% відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018, з виплатою відповідної різниці (ар. с. 14).

21.05.2020 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонов Дмитро Костянтинович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 612150967 з виконання зазначеного виконавчого листа (ар. с. 15). Згідно з цією постановою, боржник (Головне управління) мав виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 01.06.2020 № 1400-0801-8/28455 (ар. с. 20-21) Головне управління повідомило державного виконавця про проведення 03.03.2020 перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018, забезпечення виплати з 01.04.2020 позивачу пенсії, розмір якої був визначений з урахуванням вказаного вище рішення суду, виплату позивачу різниці за період з 03.03.2020 (дата набрання судовим рішенням законної сили) по 31.03.2020. Щодо різниці за період з 01.01.2018 по 02.03.2020 Головне управління вказало, що її виплата має здійснюватись відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» (надалі Порядок № 649).

Як встановлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі № 400/5199/20 (ар. с. 39-43), 09.11.2020 державний виконавець у виконавчому провадженні № 62150967 виніс постанову про накладення на Головне управління штрафу за невиконання рішення суду від 30.01.2020 у справі № 400/3817/19 без поважних причин. За результатами розгляду позову Головного управління суд скасував постанову про накладення штрафу.

16.02.2021 державний виконавець виніс постанову про повернення, на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону № 1404, виконавчого документа стягувачу (надалі Постанова, ар. 17-18). У Постанові державний виконавець, зокрема, зазначив, які дії вчинило Головне управління на виконання рішення суду, вказав на скасування судом постанови про накладення на Головне управління штрафу та дійшов висновку, що «… інших заходів примусового виконання, за рішеннями за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, положенням ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено …».

Законність Постанови є предметом розгляду у цій справі.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини четвертої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Як вказано у статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Закону органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

До засад виконавчого провадження статтею 2 Закону № 1404 віднесені, зокрема, верховенства права, обов`язковість виконання рішень, законність.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону № 1404 (норми, на підставі яких було винесено Постанову), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Проте, жодним законом не встановлено заборону щодо проведення виконавчих дій стосовно Головного управління.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем існування обставин, які, згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404, є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Цей висновок є підставою для задоволення позову.

Судові витрати (сплачена позивачем сума судового збору), відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код за 9) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікцаійний код за ) - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати винесену 16.02.2021 у виконавчому провадженні № 62150967 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазоновим Дмитром Костянтиновичем постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код за 9) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна