Справа № 420/7619/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7619/20

Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 04 листопада 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020року ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 04.03.2019; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 04.03.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 29.06.2016 по 28.02.2018 січень 2018 р., а в період з 01.03.2018 по 04.03.2019 березень 2018 р., з урахуванням абз. 4 п. 5 постанови КМУ № 1078 від 17.03.2003.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період проходження ним військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 29.06.2016 по 04.03.2019 не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Позивачем було подано заяву до військової частини з проханням надати розрахунок виплачених сум індексації, відповіді не було отримано.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.06.2016 по 04.03.2019 включно.

Зобов`язано Військово-медичний клінічний центр Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 04.03.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 29.06.2016 по 28.02.2018 січень 2018 р., а в період з 01.03.2018 по 04.03.2019 березень 2018 р., з урахуванням абз. 4 п. 5 постанови КМУ № 1078 від 17.03.2003.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Військово-медичний клінічний центр Південного регіонуподанодо суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, щозгідно з приписами п. 1.3. наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 «Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України» Міністр оборони України - головний розпорядник бюджетних Коштів, який реалізує свої функції безпосередньо через Департамент фінансів Міністерства оборони України. У своїй діяльності військові частини (установи, заклади МОУ) керуються роз`ясненнями та вказівками Департаменту фінансів Міністерства оборони України. пункт 1.5. наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 «Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України» визначає, що фінансове забезпечення військової частини здійснюється відповідно до чинного законодавства України, цих Правил, вказівок та роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України, забезпечуючих фінансових органів та відповідних служб. Роз`яснення з питань застосування нормативно-правових актів з питань виплати грошового забезпечення військовослужбовцям надаються директором Департаменту фінансів Міністерства оборони України та іншими посадовими особами в межах їх компетенції відповідно до законодавства України. В роз`ясненні Департаменту фінансів від 26.03.2018 № 248/1485 було зазначено, що обчислення індексу споживчих цін для приведення подальшої індексації грошового забезпечення необхідно здійснювати з квітня 2018 року. Також зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було, тобто ВМКЦ ПР фактично не мав змоги виплачувати індексацію грошового забезпечення за вказаний період військовослужбовцям, які знаходились на фінансовому забезпечені при ВМКЦ ПР. на думку апелянта, ВМКЦ ПР діяло у межах коштів, виділених розпорядником вищого рівня. До того ж, апелянт наполягає на тому, що встановлення базового місяця для проведення та виплати індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача та порушення в цій частині прав позивача не відбулось, оскільки вказана вимога стосується виконання рішення суду.

03.02.2021 року (вхід. № 2080/21) від позивача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошується на необґрунтованості доводів апелянта, мотивуючи тим, що дискреційний є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. Водночас, повноваження не є дискреційними коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. У даній справі, конкретними фактичними обставинами є підвищення посадових окладів військовослужбовцям в січні 2008 року та в березні 2018 року, відповідно до рішення Уряду, що підтверджується висновком Верховного Суду у постанові від 10.09.2020р. по справі № 200/9297/19-а.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 29.06.2016 по 04.03.2019 та був зарахований до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 віл 04.03.2019 № 63 (по стройовій частині) старший солдат ОСОБА_2 з 04.03.2019 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з котлового за загальновійськовою нормою (№1) з 05.03.2019 (підстава витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 27-РС від 04.03.2019, рапорт старшого солдата ОСОБА_1 ).

21.04.2020 позивач звернувся із заявою до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення та отримання довідки про розмір нарахованої та виплаченої суми індексації грошового забезпечення, однак відповіді позивач не отримав.

Вважаючи неповну виплату сум індексації військовою частиною протиправною, позивач звернувся за судовим захистом до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки індексація грошових доходів позивача передбачена нормами законодавства та відповідачем така індексація за період з 29.06.2016 по 04.03.2019 не нарахована та не виплачена, така бездіяльність Військово-медичного клінічного центру Південного регіону з підстав відсутності фінансових ресурсів бюджетів є протиправною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

Згідно ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (зі змінами та доповненнями, надалі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Водночас, порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

У відповідності до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17 .

За вказаного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на виплату індексації грошового забезпечення за період з 29.06.2016року по 04.03.2019 року, а оскільки відповідачем не доведено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період, позовні вимоги в цій частині правильно задоволені судом першої інстанції.

Між тим, з приводу висновків суду першої інстанції в частині застосування при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 29.06.2016р. по 28.02.2018 р. базового місяця січень 2018 року (який ухвалою суду першої інстанції від 25.11.2020р. змінено насічень 2008р. в порядку ст. 253 КАС України), та за період з 01.03.2018 року по 04.03.2019 року базового місяця березня 2018 року, з урахуванням абзацу 4 п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, апеляційний суд вказує наступне.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги у цій частині, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на момент початку невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, пункт 5 Порядку № 1078 передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Тобто, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

При цьому, колегія судів зазначає, що відповідачем на момент розгляду даної справи не здійснено будь-якого розрахунку суми індексації грошового забезпечення позивача, в тому числі і встановлення базового місяця для її здійснення.

Враховуючи вказане, відсутні підстави вважати, що відбулося порушення прав позивача щодо застосування відповідачем базового місяця, який на думку позивача не повинен застосовуватись.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що саме в процесі виконання рішення суду в порядку встановленому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядком №1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.

До того ж, з аналізу положень ст.5 КАС України слідує, що захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.

Таким чином, оскільки виплату та розрахунок індексації відповідачем проведено не було, тому в даному випадку право позивача щодо застосування певного базового місяця, з яким він не погоджується, не є порушеним.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що оскільки відповідачами на час виникнення спірних правовідносин не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивачу, тому наразі відсутні підстави для висновку, що має місце порушення прав позивача, пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації за період з 29.06.2016р. по 04.03.2019р.

Правові висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною зокрема у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19.

З урахуванням вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» та «березень 2018 року» відсутні.

Таким чином, враховуючи, що встановлення місяця підвищення (базового місяця) у відповідності положень Порядку № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» відноситься до компетенції відповідача під час здійснення нарахування індексації, колегія суддів вважає, що у даному випадку слід змінити рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідачів застосувати базового місяця - «січень 2008 року» та «березень 2018» для проведення індексації.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, проте висновки суду щодо зобов`язання відповідача нарахувати на виплатити індексацію грошового забезпечення, враховуючи базовий місяць - січень 2008 року та березень 2018 року є передчасним, тому підлягають виключенню із мотивувальної та резолютивної частини судового рішення.

Доводи апелянта про те, що відповідачем правомірно не було нараховано та не виплачено позивачу індексації його грошового забезпечення за спірний період з підстав наявності окремих розпоряджень, колегія суддів оцінює критично, оскільки спеціальними нормами, які регулюють порядок нарахування та виплати грошового забезпечення особам, які проходять військову, визначено таке право військовослужбовців.

Стосовно роз`яснень структурного підрозділу Міністерства оборони України, апеляційний суд вважає, що таке не може мати правових наслідків для особи за умови, якщо нормативно-правовий акт встановлює наявність у військовослужбовця відповідного права на отримання сум індексації.

Вказане також узгоджується з положеннями ст.43 Конституції України, яка забезпечує кожному належну оплату праці з урахуванням особливостей, встановлених чинним законодавством. Крім цього, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» не визначає перелік осіб, які не мають права на отримання сум індексації грошового доходу. Лише стаття 4 вказаного Закону визначає випадки та обставини, за умови наявності яких індексація може бути проведена. При цьому, відповідачем не доведено відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у грудні 2015 року - лютому 2017 року, про що було вірно зауважено судом першої інстанції.

Доводи апелянта стосовно того, що виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах фінансових ресурсів бюджету на відповідний рік, передбачений на ці цілі, судова колегія відхиляє за необґрунтованістю, оскільки такі не узгоджуються з приписами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку, зокрема п. 11, згідно з якими, додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив спірне питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування висновку суду з викладених вище мотивів.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіонузадовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року змінити, виключивши зі змісту мотивувальної частини посилання на обґрунтування вимоги про застосування базового місяця для обрахунку індексації за спірний період січня 2008 р. та березня 2018р.

Абзац 3 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2020р. по справі № 420/7619/20 викласти у наступній редакції: "Зобов`язати Військово-медичний клінічний центр Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 29.06.2016 по 04.03.2019 включно.".

У іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.11.2020р. по справі № 420/7619/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.