Справа № 808/2284/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 квітня 2021 року о/об 12 год. 24 хвСправа № 808/2284/16 СН/280/47/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (Україна, 69107, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр.Соборний, будинок 166, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44118663), як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 43005393)

про скасування податкових повідомлень-рішень

за участі представників сторін:

від позивача - Кравченко С.І.

від відповідача Большаков К.О.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області. відповідно до якого просить суд визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення рішення № від 15 червня 2016 року винесене Пологівською ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, якою ФОП ОСОБА_1 іпн. НОМЕР_1 донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 19033,29 грн. в тому числі податок 15226,64 грн., штраф 3806,65 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 15 червня 2016 року, винесену Пологівською ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, якою ФОП ОСОБА_1 іпн. НОМЕР_1 визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 25 262,81 грн.

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15 червня 2016 року, винесене Пологівською ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, якою до ФОП ОСОБА_1 іпн. НОМЕР_1 застосовано штраф у сумі 3193,74 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року позов задоволено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу Пологівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року у справі №808/2284/16 залишити без змін.

Постановою Верховного Суду складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 вересня 2020 року Касаційну скаргу Пологівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області задоволено частково, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2017 року у справі № 808/2284/16 скасовано, через що справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа автоматизованою системою документообігу суду 18 вересня 2020 року передана на розгляд судді Татаринова Д.В., про що свідчить протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року адміністративну справу №808/2284/16 прийнято до свого провадження суддею ОСОБА_2 та призначено підготовче засідання на 20 жовтня 2020 року.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року підготовче засідання відкладено на 16 листопада 2020 року.

16 листопада 2020 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 26 січня 2021 року.

26 січня 2021 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

26 січня 2020 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 01 березня 2021 року.

01 березня 2021 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну увалу.

01 березня 2021 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до 05 квітня 2021 року.

05 квітня 2021 року провадження у справі поновлено, про що судом постановлено відповідну увалу.

Так, 05 квітня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 26 квітня 2021 року.

В судовому засіданні 26 квітня 2021 року протокольною ухвалою суду здійснено процесуальне правонаступництво, та замінено відповідача на Головне управління ДПС у Запорізькій області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

У судовому засіданні 26 квітня 2021 року, на підставі статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обґрунтування позову з урахуванням пояснень зводяться по суті до того, що твердження податкового органу про завищення витрат суперечать законодавству та фактичним обставинам. Зокрема зазначив, що правомірно включав до витрат вартість придбаних паливо-мастильних матеріалів, використаних ним для перевезення вантажів покупцям, на загальну суму 40 618,00 грн. в т.ч. за 2013 р. на суму 16042,43 грн., за 2014 рік на суму 11440,07 грн. , за 2015 рік 13135,50 грн.; випадків подвійного включення таких витрат не було; позивач правомірно включив до витрат витрати на рекламні послуги всього 7667,34 грн., в т.ч. за 2013 рік в сумі 4120,34 грн., за 2014рік в сумі 2096,33 грн., за 2015 рік в сумі 1450,67 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві (вх.№49526 від 19 жовтня 2021 року), відповідно до яких зазначає, що позивачем безпідставно у 2013 - 2015 роках включено до витрат витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів, оскільки відсутні докази їх використання в господарській діяльності позивача, а саме відсутні товарно-транспортні накладні, які складались під час перевезення товару. Відповідно вважає, що відсутні будь-які документальні докази пов`язаності витрат на паливо з отриманим доходом Позивача. Крім того вважає, що згідно книги обліку доходів і витрат, такі витрати позивачем двічі включено до витрат. Також, вважає що позивач завищив витрати на суму придбаних послуг з реклами, оскільки надані до перевірки акти здачі-приймання виконаних робіт не містять інформації про те, що придбані рекламні послуги пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Розглядаючи матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, результати якої оформлено актом перевірки №705/08-13-04/ НОМЕР_1 від 15 квітня 2016 року.

Внаслідок оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень, прийнятих відповідачем за результатами проведеної перевірки, було призначено повторну перевірку позивача.

Результати проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань, що стали предметом оскарження (згідно скарги фізичної особи-підприємця від 28.04.2016 № 28/04) за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року оформлено актом перевірки від 24 травня 2016 року № 906/08-15-13-04/ НОМЕР_1 .

У висновках даного Акту зазначено, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги:

- пункту177.2., пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, чим занижено суму податку на доходи фізичних осіб, який необхідно сплатити до бюджету за 2013 - 2015 р.р. па загальну суму 15511,58 гри., у тому числі за 2013 рік у сумі 6056,16 грн., за 2014 рік у сумі 3892,04 грн. та за 2015 рік у сумі 5563,38 гри.

- пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України та Порядок ведення книги обліку доходів та втрат затверджені Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року №481 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за №1686/24218.

- пункту 1 частини 2 статті 6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464. Зазначене порушення спричинило не донарахування сум єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування в 2013 - 2014р.р. в розмірі 25920,52 грн., у тому числі за 2013 рік в розмірі 14009,93 грн., за 2014 рік та суму 9003,50 гри., та за 2015 рік на суму 2907,00 грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення рішення № від 15 червня 2016 року винесену Пологівською ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, якою ФОП ОСОБА_1 іпн. НОМЕР_1 донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 19389,22 грн. в тому числі податок 15511,38 грн., штраф 3877,84 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки)№Ф- від 15 червня 2016 року, якою ФОП ОСОБА_1 іпн. НОМЕР_1 визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 25 921,52 грн.

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15 червня 2016 року якою до ФОП ОСОБА_1 іпн. НОМЕР_1 застосовано штраф у сумі 3292,55 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказані рішення залишені без змін.

Відповідно поданої заяви про зменшення позовних вимог, зазначені рішення та вимога оскаржуються позивачем в частині нарахування позивачу:

- податку на доходи фізичних осіб в сумі 19033,29 грн. в тому числі податок 15226,64 грн., штраф 3806,65 грн.

- єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 25 262,81 грн., штраф у сумі 3193,74 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття податкових рішень, звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що підставою нарахування податкових зобов`язань які оскаржуються позивачем є висновки Акта перевірки №906/08-15-13-04/ НОМЕР_1 від 24 травня 2016 року.

З наданої суду копії акту перевірки вбачається, що підставою для збільшення позивачу суми грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування стали висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат у зв`язку з безпідставним включенням до їх складу витрат з:

паливо мастильних матеріалів, використаних Позивачем для перевезення вантажів покупцям, на загальну суму 40 618,00 грн. Факт пов`язаності яких з отриманим доходом не підтверджено наявністю товарно-транспортних накладних на перевезення товарів.. За наслідками даного порушення Позивачу донараховано:

податок на доходи фізичних осіб 6749,78 грн., штраф 1687,37 грн.

єдиний соціальний внесок 10909,13 грн. , штраф -1369,25 грн.

витрат з посиланням на подвійне включення Позивачем витрати на паливо (безпосереднього за фіскальними чеками в графі придбання ТМЦ пов`язаних з отриманням доходів та повторно у складі інших витрат). за 2013-2015 р. в сумі 43 954,73 грн.. За наслідками даного порушення Позивачу донараховано:

податок на доходи фізичних осіб 7254,75 грн., штраф 1813,69 грн.

єдиний соціальний внесок 12043,90 грн. , штраф - 1522,13 грн.

віднесенням до витрат Позивачем - витрати на рекламні послуги всього 7667,34 грн. За наслідками даного порушення Позивачу донараховано:

податок на доходи фізичних осіб 1222,42 грн., штраф 305,60 грн.

єдиний соціальний внесок 2308,78 грн. , штраф - 302,37 грн.

Під час розгляду даної адміністративної справи вбачається, що позивач здійснює діяльність з продажу та поставки канцелярських товарів контрагентам, що розташовані на території Запорізької області, такі поставки здійснюються значній кількості контрагентів та в більшості випадків невеликими партіями з одночасним перевезенням, основними умовами продажу на умовах поставки, DAP або DDU місцезнаходження покупця Міжнародних правил Інкотермс, що передбачає обов`язки продавця поставити товар у місце призначення, при цьому для здійснення такого виду господарської діяльності та виконання укладених договорів, позивач використовує власний транспорт, наявність якого перевірена відповідачем, зазначена в акті перевірки, та факт наявності власного транспорту у позивача, який ним використовується для здійснення господарської діяльності, не заперечувався відповідачем під час розгляду даної справи судом, при цьому також встановлено, що перевезення товарів здійснювалось з оформленням передбачених законодавством документів: товарно-транспортних накладних, видаткових накладних, шляхових листів, на підставі яких позивачем здійснювалось щомісячне списання придбаного палива зі складанням відповідним актів списання, ці документи були надані позивачем посадовим особам відповідача під час проведення перевірки та суду під час розгляду справи, а копії документів долучені судом до матеріалів даної справи /а.с.131-228, а.с.235-249 том 1, а.с.1-250 том 2, а.с.1-249 том 3, а.с.1-5 том 4/.

Розглядаючи правомірність здійсненого нарахування, суд враховує вимоги частини 8 статті 353 Кодексу України про адміністративне судочинство України, якою встановлено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Так, відповідно до абзацу 2 пункту 13 Постанови Верховного суду від 04 вересня 2020 року по справі №808/2284/16, підставою повернення справи на новий розгляд стало не дослідження та не надання належної оцінки судами першої та апеляційної інстанції доводам відповідача, зазначеним у запереченні на адміністративний позов, апеляційній скарзі та, зокрема, в акті перевірки, щодо відсутності у позивача окремих транспортних документів, ненадання позивачем до перевірки окремих первинних документів, а також невідповідності даних у тих, які було надано (зокрема, щодо витрат позивача на придбання паливно-мастильних матеріалів, пов`язаності витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів з господарською діяльністю позивача щодо перевезення відповідних товарів, та ін), у зв`язку з чим виникає сумнів чи є такі складеними у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до змісту Акта перевірки, відзиву, апеляційної та касаційної скарги, а також пояснень наданих представником відповідача, податковий орган обґрунтовує неправомірність віднесення Позивачем до складу витрат палива використаного для перевезення товарів, відсутністю та не наданням до перевірки Товарно-транспортних накладних, які б свідчили використання цього пального в господарській діяльності.

З огляду на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних, відповідач дійшов висновків про безпідставне включення позивачем до витрат палива, яке було використане на перевезення товарів.

Однак, згідно з визначенням, що міститься у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У той же час, підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України, визначено поняття витрат, якими є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.2 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України.

Зокрема, пунктом 44.1 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податку зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Чинним законодавством не встановлено перелік первинних документів, які оформлюються при здійсненні тих чи інших операцій. А відтак господарська операція може опосередковуватися складенням будь-якого первинного документа, який містить зазначені обов`язкові реквізити та/або відповідає законодавчо установленим вимогам щодо його складення (у разі наявності таких вимог).

Так, в 2013 році діюча редакція Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 встановлювала, що Подорожній лист - первинний документ про облік вантажних автомобільних перевезень, що всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство.

Тобто, Правила перевезень вантажів в 2013 році встановлювали, що застосування подорожнього листа здійснюється для обліку транспортної роботи автомобілів. Відповідно, лист є для перевізника підставою для обліку транспортної роботи та списання витраченого пального на загальний пробіг автомобіля.

Наказом Міністерства інфраструктури України №983 від 05 грудня 2013 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 25 грудня 2013 року за № 2197/24729 внесено зміни до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, яким виключено обов`язкову форму Подорожнього листа.

Порядок та підстави списання пального при експлуатації авто у зв`язку з скасуванням обов`язкової форми подорожнього листа прокоментовано в листі ДФС України від 09 червня 2015 року № 11999/6/99-99-19-01-01-15.

Зокрема в даному листі зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (частина 1 статті 9 Закону № 996).

Відповідно до Закону України від 5 липня 2011 року № 3565-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" у текстах Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та "Про міліцію" вилучено посилання на дорожні листи будь-яких автотранспортних засобів, у тому числі вантажних автомобілів.

Оскільки чинним законодавством не передбачена типова форма бланка дорожнього листа легкового автомобіля, то підприємство може використовувати зручну для обліку форму первинного документа, затверджену наказом про облікову політику підприємства, за умови наявності всіх ознак первинного документа, відомостей у ньому про господарську операцію та підтвердження її здійснення.

Списання палива і мастильних матеріалів здійснюється, виходячи з даних про пробіг автомобіля та норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43.

Отже, в 2014-2015 році списання палива здійснюється згідно з правилами бухгалтерського обліку на підставі відповідного документа довільної форми, яка містить достатні відомості про здійснену господарську операцію. В тому числі, таким документом може виступати шляховий лист.

Судом встановлено, що для здійснення господарської діяльності та виконання укладених договорів, ФОП ОСОБА_1 використовав власний транспорт PEUGEOT Boxer держ.номер НОМЕР_2 , ВАЗ2199 держ.номер НОМЕР_3 , наявність якого перевірена та зазначена в Акті перевірки (ст.3 Акта).

Позивачем до матеріалів справи на підтвердження діяльності з продажу та поставки канцелярських товарів контрагентам надано шляхові листи, акти на списання, копії фіскальних чеків на придбання паливо-мастильних матеріалів, копії договорів поставки, подорожні листи, реєстри подорожніх листів, реєстри накладних (а.с.131-228, а.с.235-249 том 1, а.с.1-250 том 2, а.с.1-249 том 3, а.с.1-5 том 4).

Надання до перевірки подорожніх листів, які підтверджують загальний кілометраж (відстань), на який здійснювалися автоперевезення придбаних та реалізованих товарів, в обсягах використаного палива заявленого позивачем підтверджується змістом Акта перевірки (ст.11, 14, 17) та не заперечується представником відповідача.

Досліджуючи надані документи, судом встановлено, що наявні в матеріалах справи шляхові листи, реєстри накладних до шляхових листів, реєстри шляхових листів та Акти списання палива містять всі передбачені законом відомості про здійснену господарську операцію, зокрема дані про вантаж та отримувача вантажу, пробіг автомобіля, норми витрат палива, особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та саму операцію. Первинні документи заповнені та відповідають вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач безпідставно відхилив як підтверджувальні облікові документи (шляхові листи, Акти списання) складені позивачем, на підставі яких здійснювався облік палива при транспортуванні товару.

Щодо посилання відповідача на відсутність ТТН накладних, зазначити, що відповідно до Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року (далі Правила № 363). Зокрема, ТТН це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Тобто, ТТН використовується для обліку руху товарів зазначених в ній і не має даних про облік використаного та списаного палива та не обліковує обсяг роботи транспортного засобу та використаного палива.

При цьому, Відповідачем не заперечується наявність у підприємця інших передбачених законодавством документів, які призначені для обліку руху транспортного засобу та використаного пального. Не складення платником податків ТТН, не свідчить про не використання транспорту в господарській діяльності для доставки такого товару та не впливає на списання палива, оскільки за формою та змістом ТТН не відноситься до документів на підставі яких обліковується використане пальне.

Таким чином суд дійшов висновку, що позивач мав право на віднесення до витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, витрат на придбання паливо-мастильних матеріалів, обсяг використання яких визначено шляховими листами.

Щодо посилання відповідача в акті перевірки на подвійне включення позивачем до складу витрат в 2013-2015 роках витрат на придбання палива, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій щоденно на підставі первинних документів здійснюються записи про операції, що відбулися у звітному (податковому) періоді.

В 2013 році затверджена форма Книги містила 12 граф, які заповнювались в наступному порядку (Наказ Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 № 1025):

У графі 1 вказується дата заповнення.

У графах 2 та 11 відображається сума нереалізованих товарних запасів, сировини, матеріалів тощо на початок та на кінець звітного податкового періоду (року), яка виводиться в грошовій формі, виходячи із ціни їх придбання.

У графі 3 щоденно відображається фактично отримана сума доходу від здійснення діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік. У разі необхідності реєстрації нової Книги протягом звітного року записи в ній продовжуються наростаючим підсумком, а попередня Книга залишається у самозайнятої особи.

До графи 4 записуються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, пов`язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, виконанням робіт та наданням послуг (номер, дата і назва документа). Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, товарно-транспортна та/або податкова накладна, платіжне доручення, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші розрахункові документи.

У графі 5 відображається загальна вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей.

У графі 6 відображається сума витрат, яка безпосередньо пов`язана з отриманням доходу, а саме товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції.

Графи 7 та 8 заповнюють самозайняті особи, які використовують найману працю та здійснюється внутрішнє переміщення товару.

У графі 9 відображаються витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, понесені у звітному місяці.

У графі 10 відображаються фактично понесені інші витрати, безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, які не зазначені у графах 6 та 9, включаючи вартість оплачених виконаних робіт та наданих послуг.

Графа 12 розраховується як різниця між доходом від здійснення діяльності та документально підтвердженими витратами, пов`язаними із отриманням доходу.

Пунктом 5 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 року № 1025 визначено, що дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік)

Відповідно до змісту Додатку №5 до Декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік при розрахунку оподатковуваного доходу, приймається сума витрат зазначена в графах 6, 9 та 10. А саме:

Графа 6 вартість витрат придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані, або використані у виробництві продукції.

Графа 9 витрати на оплату праці.

Графа 10 - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт та наданих послуг.

В 2014-2015 роках форма Книги містила 9 граф, які заповнювались в наступному порядку (Наказ Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481)

У графі 1 зазначається дата запису;

У графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг);

У графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати;

Графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3);

У графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг;

У графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня;

У графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці;

У графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо;

У графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Пунктом 9 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 №481 визначено, що дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік).

Відповідно до змісту Додатків №5 до Декларації про майновий стан і доходи за 2014 та 2015 роки при розрахунку оподатковуваного доходу, приймається сума витрат зазначена в графах 6, 7 та 8. А саме:

Графа 6 вартість витрат придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані, або використані у виробництві продукції.

Графа 7 витрати на оплату праці.

Графа 8 - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт та наданих послуг.

Встановлені обставини та пояснення представника Позивача свідчать, що придбане паливо ФОП ОСОБА_1 використовував у господарській діяльності для доставки товарів споживачам, тобто придбане паливо не було в подальшому реалізоване або використано для транспортування товарів. Тому відповідно до порядку заповнення книги позивач в 2013 році, відображав вартість використаного палива в графі 10 як інші витрати, а в книгах доходів та витрат за 2014-2015 роки відображав в графі 8.

З наданих до матеріалів справи копій книг обліку доходів та витрат за 2013 рік вбачається, що витрати по використаному паливу позивачем включено в графу 10, та не відображено в графі 6. Дані книги щодо суми витрат відповідають даним податкової декларації (Додаток № 5 до Декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік) (а.с.36, 37, 42-94 том 4).

З наданих до матеріалів справи копій книг обліку доходів та витрат за 2014-2015 роки вбачається, що витрати по використаному паливу позивачем включено в графу 8, та не відображено в графі 6. Дані книги щодо суми витрат відповідають даним податкових декларацій (Додаток № 5 до Декларації про майновий стан і доходи за 2014-2015 роки) (а.с.38-41, 95-132, 133-156 том 4).

Досліджені судом книги доходів та витрат ФОП ОСОБА_1 надавалась до перевірки та зареєстровані в Оріхівському відділенні Пологівської ОДПІ. за №216 від 13 липня 2012 року, №159 від 17 травня 2013 року, №304 від 14 листопада 2013 року та б/н від 31 липня 2015 року.

Враховуючи підтвердження Відповідача про надання книг обліку доходів та витрат до перевірки та їх реєстрація в податковому органу, що унеможливлює їх підміну, суд вважає помилковими твердження відповідача про подвійне включення до витрат вартості придбаного палива.

Суд також зазначає, що відсутність подвійного включення витрат на придбання палива підтверджується наданим представником Позивача Розрахунків доходів та витрат за 2013, 2014, 2015 роки, які відповідають даним книги доходів та витрат і даним декларації про майновий стан і доходи (додаток №5) Позивача. (а.с.36, 38, 40 том.4).

Також суд не приймає твердження відповідача про відсутність документів підтверджуючих витрати, оскільки як встановлено судом, такі витрати Позивачем не включались до декларації.

Щодо, неприйняття до витрат сум сплачених ФОП ОСОБА_1 на рекламні послуги, то судом встановлено наступне.

Наявні в справі документи свідчать, що Позивач в 2013-2015 роках здійснював діяльність з дрібно оптового продажу та поставки канцелярських товарів різним контрагентам, що розташовані на території м.Запоріжжя та Запорізької області.

При здійсненні діяльності Позивачем в період 2013-2015 роки отримувались рекламні послуги від контрагентів ТОВ «Фірюза», ТОВ «Ліфт ФМ Запоріжжя», ТОВ «Олімпія», ТОВ «Медіа-Группа», ПП «Тетра-К», ФОП « ОСОБА_3 », які здійснювались шляхом розміщення інформації про реалізацію Позивачем канцелярської продукції через рекламо-носії: систему аудіо сповіщення), розташовану в кабінах ліфтів житлових будинків м.Запоріжжя, в газеті Курьер плюс та інші

Надання послуг здійснювалось відповідно до рекламних Договорів укладених з вище зазначеними контрагентами. Замовлення, надання та приймання рекламних послуг здійснювалось з оформленням між Позивачем та його контрагентами рахунків, Актів виконаних робіт.

Так, позивачем до матеріалів справи надано: копії договорів про розміщення аудіо реклами в пасажирських ліфтах житлових будинків від 24 квітня 2013 року (а.с.111-113 том 1), рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с.114-117 том 1), додаток до договору з переліком вулиць та будинків, в яких реклама розміщувалася (а.с.118-121 том 1), акти здачі-прийняття робіт, рахунки щодо надання рекламних послуг в Бізнес довідці (а.с.122 том 1), рахунки-фактури та акти здачі-прийняття робіт щодо розміщення реклами в газетах, інформаційних довідниках, на сайті «061.ua» (а.с. 123-130 том 1, а.с.6-29 том 4).

Досліджуючи наявні в матеріалах справи документи, суд зазначає, що надані документи, рахунків, Акти виконаних робіт містять всі необхідні реквізити, передбачені частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". В Договорах та Акта безпосередньо відображено результати наданих послуг, а відтак дані документи є належною підставою для віднесення сум вартості відображених цими актами послуг (робіт) до складу валових витрат.

За таких обставин суд вважає, що між сторонам повністю узгоджено обсяги та вартість рекламних послуг отриманих ФОП ОСОБА_1 в 2013-2015 роках, які підтверджені належним чином оформленими первинним документами.

Твердження відповідача про відсутність документів, які підтверджують використання отриманих послуг у господарській діяльності суд вважає необґрунтованим, оскільки зміст Акта перевірки (ст.12, 13, 16, 19) свідчить, що під час перевірки надавались та перевіряючими досліджувались залучені до матеріалів справи рахунки та Акти виконаних робіт.

Щодо права Позивача на включення до витрат рекламних послуг, то суд зазначає наступне:

Так, абзацом «г» підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що до складу інших витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, включаються витрати на збут, зокрема витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про рекламу" реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Зазначений Закон поділяє рекламу на внутрішню, зовнішню, на транспорті, визначає заходи рекламного характеру, спеціальні виставкові заходи.

Також, приписи статті 139 Податкового кодексу України не містять жодних застережень стосовно заборони на включення до складу валових витрат вартості послуг по просуванню продукції (торгової марки) та стимулюванню збуту товару, тобто витрати по оплаті послуг щодо просування товарів підлягають віднесенню на збільшення витрат, без будь яких обмежень.

А відтак, суд погоджується з твердженням позивача на правомірність формування ним витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування в 2013-2015 роках, оскільки вказане підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Зважаючи, що в ході розгляду справи підтверджено правомірність формування позивачем витрат в 2013-2015 роках, то і висновок відповідача про заниження позивачем суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи; тому застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів єдиного внеску є неправомірним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 77, 139, 241-245 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (Україна, 69107, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр.Соборний, будинок 166, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44118663), як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 43005393) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 15 червня 2016 року в частині збільшення позивачу грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 19033,29 грн., в тому числі за основним платежем - 15226,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 3806,65 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 червня 2016 року № Ф- в частині визначення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 25262,81 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15 червня 2016 року в частині застосування до позивача штрафу в розмірі 3193,74 грн.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 555,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуваннями доповнень пункту 3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28 квітня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов