Справа № 826/5117/17
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року м. Київ № 826/5117/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомНародного депутата України VІІІ скликання ОСОБА_1
до про Апарату Верховної Ради України визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2017 року народний депутат України VІІІ скликання ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просив суд стягнути з Апарату Верховної Ради України на його користь 226149,08 грн, з яких: 187213,41 грн - сума не донарахованих і не довиплачених коштів в період з січня 2015 року по березень 2016 року та 38935,67 грн - сума приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) в період з січня 2015 року по січень 2017 року.

08.06.2017 позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з Апарату Верховної Ради України на його користь 236544 грн, з яких: 187213,41 грн - сума не донарахованої і не довиплаченої заробітної плати в період з січня 2015 року по березень 2016 року, та 49331 грн - сума компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату з урахуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) в період з січня 2015 року по квітень 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 обраний народним депутатом України VІІІ скликання, набув депутатських повноважень 27 листопада 2014 року, є членом Комітету Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя.

У період з січня 2015 року по березень 2016 року заробітна плата виплачувалася позивачу у відповідності до розпоряджень Голови Верховної Ради України, що не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема положенням статті 20 Закону України від 17 листопада 1992 року №2790-ХІІ «Про статус народного депутата України» та статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ "Про державну службу", що і зумовило звернення позивача до суду з позовом про стягнення недоплачених сум заробітної плати за вказаний період, а також компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на ту обставину, що частиною першою статті 33 Закону України "Про статус народного депутата України" визначено, що щомісячний посадовий оклад народному депутату України встановлюється Верховною Радою України, а надбавки до посадового окладу народному депутату України здійснюються в розмірах, встановлених для членів Кабінету Міністрів України. Розпорядження відповідних Голів Верховної Ради України відповідали нормативному регулюванню визначення оплати праці народних депутатів України законам України та постанові Кабінету Міністрів України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.11.2017 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017, справу № 826/5117/17 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів, Вищий адміністративний суд України зазначив, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невідповідність розпоряджень Голови Верховної Ради України вимогам чинного законодавства, зокрема, положенням статті 20 Закону України від 17 листопада 1992 року №2790-ХІІ «Про статус народного депутата України» та статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ "Про державну службу".

Крім того, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 29.11.2017 у вказаній справі зазначив, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи позовні вимоги та відмовляючи в їх задоволенні вказали, що розпорядження Голови Верховної Ради України від 09.09.2005 № 1145 "Про оплату праці народних депутатів України", на підставі якого здійснюється оплата праці народних депутатів в судовому порядку не оскаржено та є чинним. Однак передумовою вирішення питання щодо правомірності нарахування та виплати заробітної плати позивачу насамперед є надання правової оцінки розпорядженню Голови Верховної Ради України, на підставі якого було здійснено нарахування та виплату заробітної плати.

01.02.2018 до суду від позивача надійшли пояснення (заява) від 31.01.2018 (том 2, а.с. 7-15), у яких останній виклав позовні вимоги у наступній редакції:

- визнати протиправними дії Голови Верховної Ради України VІІ скликання О. Турчинова (з 22 лютого по 27 листопада 2014 року) щодо прийняття розпорядження від 20.08.2014 № 581 та Голови Верховної Ради України VІІІ скликання В. Гройсмана (з 27 листопада 2014 року по 14 квітня 2016 року) щодо прийняття розпоряджень від 28.01.2015 № 72 та № 558 від 16.04.2015;

- стягнути з Апарату Верховної Ради України на його користь кошти на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями посадових осіб Верховної Ради України, а саме: 254762,41 грн, з яких: 187213,41 грн - сума недонарахованих і недовиплачених коштів в період з січня 2015 року по березень 2016 року; 67549,00 грн - сума компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату з урахуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) в період з січня 2015 року по січень 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2018 адміністративну справу № 826/5117/17 передано на розгляд до Верховного Суду як суду першої інстанції.

Верховний Суд ухвалою від 16.11.2018 передав справу № 826/5117/17 на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2018 адміністративну справу № 826/5117/17 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено у підготовче судове засідання на 15.01.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2019 зупинено провадження у даній справі до прийняття Великою Палатою Верховного Суду рішення за результатами розгляду апеляційної скарги представника Голови Верховної Ради України та Верховної Ради України на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.11.2018.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.08.2019 поновлено провадження у справі № 826/5117/17, продовжено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та призначено судове засідання на 17.09.2019.

У підготовчому судовому засіданні 17.09.2019 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, на підставі статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України замінено неналежного відповідача у справі - Верховну Раду України на належного- Апарат Верховної Ради України та за клопотанням позивача оголошено перерву до 29.10.2019 з метою надання останнім заяви про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

У підготовчому судовому засіданні 26.11.2019 ухвалою суду позовну заяву народного депутата України VІІІ скликання ОСОБА_1 до Голови Верховної Ради України, Апарату Верховної Ради України в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Голови Верховної Ради України VІІ скликання О. Турчинова (з 22 лютого по 27 листопада 2014 року) щодо прийняття розпорядження від 20.08.2014 № 581 та Голови Верховної Ради України VІІІ скликання В. Гройсмана (з 27 листопада 2014 року по 14 квітня 2016 року) щодо прийняття розпоряджень від 28.01.2015 № 72 та № 558 від 16.04.2015 на підставі статей 122, 123, 183, 240 Кодексу адміністративного судочинства України залишено без розгляду.

Відповідно до ухвали суду від 17.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судове засідання на 21.01.2020.

У судовому засіданні 21.01.2020 сторонами подано заяви про розгляд справи у письмовому провадженні, з огляду на що та враховуючи приписи частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої - другої статті 20 Закону України від 17 листопада 1992 року №2790-ХІІ "Про статус народного депутата України" (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) гарантії трудових прав народного депутата встановлюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами України.

Час роботи народного депутата у Верховній Раді України зараховується до стажу державної служби, а також зараховується до його загального і безперервного стажу роботи, стажу роботи (служби) за спеціальністю, стажу роботи, який дає право на встановлення процентних надбавок до заробітної плати та одержання одноразової винагороди за вислугу років (за стаж роботи за спеціальністю на даному підприємстві), процентної надбавки за вислугу років, виплату винагороди за підсумками роботи.

Частиною першою статті 33 наведеного Закону визначено, що народному депутату встановлюється Верховною Радою України щомісячний посадовий оклад. Надбавки до встановленого Верховною Радою України посадового окладу народному депутату здійснюються у розмірі, встановленому для членів Кабінету Міністрів України.

Народний депутат в питаннях матеріального і соціально-побутового забезпечення прирівнюється до членів Кабінету Міністрів України (ч. 2 ст. 33 Закону).

Дійсно, частинами першою - четвертою статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ "Про державну службу", яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю. Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов`язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Згідно частини п`ятої статті 33 наведеного Закону надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (ч. 6 ст. 33 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 33 вказаного Закону умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України (ч. 8 ст. 33 Закону).

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій (ч. 9 ст. 33 Закону).

Разом з тим, згідно частини першої статті 9 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ "Про державну службу" правовий статус Президента України, Голови Верховної Ради України та його заступників, голів постійних комісій Верховної Ради України та їх заступників, народних депутатів України, Прем`єр-міністра України, членів Кабінету Міністрів України, Голови та членів Конституційного Суду України, Голови та суддів Верховного Суду України, Голови та суддів вищого спеціалізованого суду України, Генерального прокурора України та його заступників регулюється Конституцією та спеціальними законами України.

З огляду на наведене, нарахування заробітної плати народним депутатами України здійснюється відповідно до Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про бухгалтерську та фінансову звітність в Україні" та Розпоряджень Голови Верховної Ради України.

Як вбачається з матеріалів справи, з 1 вересня 2005 року Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 1145 від 09.09.2005 "Про оплату праці народних депутатів України", встановлено посадовий оклад на рівні 6109 грн.

Згідно Додатку до вказаного Розпорядження встановлені доплати по коефіцієнту І рангу - 160 грн; надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність праці (постанова КМУ № 1119 від 28.08.2001) у розмірі 100% - 6269 грн; премія (для члена комітету) у розмірі 80% - 4887 грн.

Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 581 від 20.08.2014 "Про оплату праці народних депутатів України" відповідно до статті 33 Закону України "Про статус народного депутата України" та статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", з 03.08.2014 та до завершення антитерористичної операції народним депутатам України встановлено нарахування місячної заробітної плати лише в розмірі посадового окладу - 6109 грн.

Також вказаним Розпорядженням зупинено дію розпорядження Голови Верховної Ради України № 1145 від 09.09.2005 з 03.08.2014 до завершення антитерористичної операції.

При цьому, Законом України від 31.07.2014 № 1622-VІІ доповнено Закон України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 № 719-VІІ статтею 32, якою установлено, що членам Кабінету Міністрів України, керівникам центральних органів виконавчої влади та інших державних органів (крім органів, підрозділи яких беруть участь у проведенні антитерористичної операції), народним депутатам України до завершення антитерористичної операції місячна заробітна плата нараховується лише в розмірі посадового окладу.

Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 72 від 28.01.2015 "Про оплату праці народних депутатів України" відповідно до статті 33 Закону України "Про статус народного депутата України" та пункту 10 Розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VІІІ установлено, що у 2015 році максимальний розмір заробітної плати народних депутатів України обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, тобто з 01.01.2015 становить 8526 грн.

Також вказаним Розпорядженням визнано розпорядження Голови Верховної Ради України № 581 від 20.08.2014 таким, що втратило чинність.

При цьому, пунктом 10 Розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 28.12.2014 № 76-VІІІ установлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір заробітної плати (грошового забезпечення) народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, прокурорів, працівників державних органів (крім Національного антикорупційного бюро та Національного агентства з питань запобігання корупції) та інших бюджетних установ, працівників Національного банку України, суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати (виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки не враховується у зазначеному максимальному розмірі).

Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 558 від 16.04.2015 "Про оплату праці народних депутатів України" на підставі статті 33 Закону України "Про статус народного депутата України" та постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2015 № 43 "Питання оплати праці членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади та інших державних органів" встановлено з 01.04.2015 місячну заробітну плату народного депутата України в розмірі посадового окладу - 6109 грн.

Також вказаним Розпорядженням визнано таким, що втратило чинність, розпорядження Голови Верховної Ради України № 72 від 28.01.2015.

При цьому, Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визнано таким, що втратив чинність, пункт 10 Розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України".

І згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2015 № 43 "Питання оплати праці членів Кабінету Міністрів України, керівників центральних органів виконавчої влади та інших державних органів у 2015 році" установлено, що у 2015 році місячна заробітна плата членам Кабінету Міністрів України, керівникам центральних органів виконавчої влади та інших державних органів (крім органів, підрозділи яких беруть участь у проведенні антитерористичної операції) нараховується у розмірі посадового окладу.

Розпорядженням Голови Верховної Ради України № 201-к від 14.04.2016 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Голови Верховної Ради України" визнано такими, що втратили чинність, розпорядження Голови Верховної Ради України від 16.04.2015 № 558, від 28.04.2015 № 637 і від 28.04.2015 № 639 та забезпечено з 15.04.2016 виплату заробітної плати народним депутатам України відповідно до розпорядження Голови Верховної Ради України від 09.09.2005 № 1145.

Таким чином, починаючи з 15.04.2016 оплата праці народного депутату України здійснюється у відповідності до Розпорядження Голови Верховної Ради України від 09.09.2005 № 1145 "Про оплату праці народних депутатів України".

З наявних у матеріалах справи довідок про доходи народного депутата України ОСОБА_1 за 2015, 2016 роки вбачається, що розмір нарахованої позивачеві заробітної плати відповідає розміру, який встановлено у зазначених вище актах.

При цьому, жодне з зазначених розпоряджень Голови Верховної Ради України не визнано протиправним та не скасовано й відповідає встановленим на час їх прийняття правовим актам, які визначали розмір заробітної плати, у тому числі, членам Кабінету Міністрів України.

Частиною першою статті 54 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" встановлено, що умови оплати праці членів Кабінету Міністрів України визначаються відповідно до законодавства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оплата праці народних депутатів України згідно періодів, що розглядається, відповідає визначеним у наведених вище законах України та постанові Кабінету Міністрів України розмірам, було тимчасовим заходом, необхідність запровадження яких обумовлювалась складною соціально-політичною ситуацією в Україні та було відсутнє інше правове регулювання оплати праці народних депутатів України.

Крім того, суд звертає увагу, що ні Закон України від 31.07.2014 № 1622-VІІ , ні Закон України від 16.01.2014 № 719-VІІ, ні Закон України від 28.12.2014 № 76-VІІІ у відповідних частинах не визнавались Конституційним Судом України неконституційними, як і постанова Кабінету Міністрів України від 14.02.2015 № 43 не визнавалась протиправною та не скасовувалась.

При цьому у частині Розпорядження Голови Верховної Ради України від 09.09.2005 № 1145 суд зазначає, що позивач не заперечує, що саме з відновленням дії вказаного Розпорядження з 15.04.2016 йому заробітна плата почала виплачуватись з урахуванням додаткових її складових.

Частиною першою статті 7 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України" визначено, що організаційне, правове, наукове, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення діяльності Верховної Ради, її органів, народних депутатів, депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді здійснює Апарат Верховної Ради.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.08.2011 N 769 У редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України (далі - Апарат) є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Апарат у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної Ради України, розпорядженнями Голови Верховної Ради України та Керівника Апарату, іншими нормативно-правовими актами

Згідно з пунктом 5 цього Положення Апарат є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Відповідно до підпункту 1 пункту 10 Положення у сфері фінансового та матеріально-технічного забезпечення діяльності Верховної Ради України Апарат (через Управління справами) забезпечує фінансування діяльності Верховної Ради України та її Апарату відповідно до видатків, передбачених кошторисом витрат на реалізацію повноважень Верховної Ради України.

Оскільки суд дійшов висновку, що вказані Розпорядження були чинними на час виплати заробітної плати, отже й Апарат Верховної Ради України зобов`язаний був керуватися зазначеними актами у своїй діяльності та виплачувати заробітну плату народним депутатам України, у тому числі позивачу, згідно вказаних Розпоряджень.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь позивача не донарахованих та недовиплачених коштів за період з січня 2015 року по березень 2016 року.

Оскільки позовні вимоги про стягнення суми компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату з урахуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) в період з січня 2015 року по квітень 2017 року є похідними позовними вимогами, останні задоволенню також не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш ИВ:

У задоволенні позову народного депутата України VІІІ скликання ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко