Справа № 640/21518/19
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м. Київ № 640/21518/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправними податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39439980), в якому просить суд:

1) визнати протиправним податкове повідомлення-рішення від 30.07.2019 № 0-2653 щодо нарахування 1463,80 грн. - податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості» (податковий період 2018),

2) визнати протиправним податкове повідомлення-рішення від 30.07.2019 № 0-2653 щодо нарахування 1,24 грн. податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», сплачений фізичною особою, яка є власником об`єктів житлової нерухомості» (податковий період 2018).

Позивач також просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 8100 грн.

Позиція позивача.

Позивач зазначає, що у спірних рішеннях вказується, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки розраховується виходячи з даних трьох квартир:

АДРЕСА_2 (належить позивачу);

АДРЕСА_3 ;

АДРЕСА_4 ,

а також без належного обґрунтування було взято до уваги машиномісце АДРЕСА_5 .

Не погоджуючись з зазначеними вище ППР, 14.08.2019 Позивач звернувся до Державної фіскальної служби України (надалі - «ДФС України») зі скаргою, в якій вказав, що не є власником:

кв. АДРЕСА_3 (надалі - « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») з огляду на витяг з Державного реєстру речових прав, то, як зазначає позивач, немає відомостей про право власності позивача на Квартиру на

АДРЕСА_4 (надалі - «Квартира на Червоногвардійській»),

Позивач зазначає, що ця квартира була подарована ще 27.05.2016 і даний факт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Кирилюком Д.В.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00; разом з цим.

За твердженням позивача, відповідач свідомо ігнорує, що найменування вулиці, де розташована Квартира на Червоногвардійській, змінена на АДРЕСА_6 , що відбулось на підставі розпорядження Київського міського голови від 19.02.2016 р. № 125/1.

Відтак, як зазначає позивач, з огляду на те, що зазначені вище квартири не можуть братися до уваги при розрахунку суми податку і ППР, в цьому контексті, є протиправними, то такі ППР підлягають скасуванню. Разом з цим, як зазначає позивач, не може братися до уваги паркомісце (не має конструкції зі стінами, а є відкритим місцем в підземному паркінгу) при розрахунку зазначеного вище податку.

В Державному реєстрі речових прав станом на 16.10.2019 р. міститься відомості про об`єкти, які визначені на стор. 3 позову та пов`язуються з реєстраційним номером облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , Позивача.

У позові надалі зазначається, що зазначена в реєстрі інформація є доступною в т.ч. для Відповідача та ДФС України. Більше того, враховуючи обов`язок органу державної реєстрації подавати контролюючому органу відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними особами (див. п. 266.7.4. ПК України), то не можна було не знати, що зазначені вище квартири не є власністю Позивача.

11.10.2019 р. ДФС України надала своє рішення № 5251/6/9900.08-05-04, в якому зазначила, що інформація про продаж Квартири по Закревського відсутня в реєстрі, а тому Позивач має звернутися до контролюючого органу і надати свої відомості. З огляду на зазначене вище, то така відповідь ДФС України є протиправною, вона є, на думку позивача, щонайменше, неправдивою.

Позивач наполягає, що як зазначалось вище, що ППР, як і рішення ДФС України від 11.10.2019 р. № 5251/6/9900.08-05-04 є протиправними, а тому ППР підлягають скасуванню.

14.08.2019 р. Позивач, звертаючись до ДФС України зі скаргою, був впевнений, що для ДФС України є зрозумілим положення п. 56.3. Податкового кодексу України (надалі - «ПК України») в тій частині, де зазначається, що під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених ПК України, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Проте, з огляду на лист від 11.10.2019 р., то ДФС України не тільки не керується вимогами ПК України, а і не бажає керуватися відомостями з Державного реєстру речових прав.

Окремо, положення п. 266.7.2. ПК України вказує, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 ПК України, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої ПК України за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання (п. 266.10.2. ПК України).

Якщо Позивач не є власником Квартири на Закревського і Квартири на Червоногвардійській то, як зазначено у позові, ППР є протиправними і підлягають скасуванню.

Крім того, зазначає позивач, машиномісце - площа, необхідна для встановлення автомобіля, що складається з площі горизонтальної проекції нерухомого екіпажу з додаванням розривів наближення до сусідніх екіпажів або будь-яких перешкод. За даними рішення Київської міської ради від 23.06.2011 р. № 242/5629, як в 2017 році, так і в 2018 році встановлено ставки податків для «гаражі наземні» (код 1242.1) і «гаражі підземні» (код 1242.2). Проте, не встановлені ставки податків відносно машиномісць в паркінгу.

Позивач зазначає, що положення п. 14.1.129 ПК України вказує, що об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки (відповідний перелік наводиться в п. 14.1.129.1. ПК України). Положення п. 14.1.129і ПК України вказує, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду (відповідний перелік наводиться в підпунктах а) - є) до цього пункту). І в переліку об`єктів нежитлової нерухомості не значиться такий об`єкт як машиномісце. а в підпункті г) п. 14.1.129і. ПК України міститься об`єкт «гаражі», до складу якого включаються гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки.

Якщо ПК України не містить в своєму переліку, до якого можуть бути віднесені машиномісця, такого об`єкту оподаткування (див. п. 266.2. ПК України), а орган місцевого самоврядування не встановлює для машиномісця відповідної ставки податку, то не є правомірним застосування Відповідачем будь-яких ставок для такого об`єкту як машиномісце.

У позові зазначається, що сам Відповідач у своїй індивідуальній податковій консультації від 11.05.20І9 р. № 2106/ІПК/26- 15-12-04-18 вказує, що ставки податку для машиномісця немає.

Висновок про те, що ППР є протиправними і підлягають скасуванню підтверджується тим що такі ППР станом на 30.07.2019 р.:

сформовані з порушенням строку, вказаного в п. 266.7.2. ПК України;

містять інформацію про нерухоме майно, яке станом на в т.ч. 30.07.2019 р. не належало Позивачу, в першу чергу, в частині Квартири на Закревського і Квартири на Червоногвардійській;

вказаний такий об`єкт як «машиномісце» (№ НОМЕР_2 , що розташований по АДРЕСА_7 ), який, згідно з вимогами пунктів 14.1.129, 14.1.129.1, 266.2. ПК України не є об`єктом оподаткування;

сформовані без врахування листа Позивача від 5.07.2019 р. і його ж скарги від 14.08.2019 р. де окремо вказувалось про обставини, зазначені в пунктах 1) - 3) наведеного переліку.

Відтак, позивач просить задовольнити позов.

Позиція відповідача.

Зазначає, що на виконання вимог ст. 266 ПК України та за даними інформаційних баз даних контролюючих органів ГУ ДФС у м. Києві в автоматичному режимі фізичній особі Андрощуку С. В. 17.05.2019 року сформовано за 2018 рік податкове повідомлення-рішення про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на квартиру за адресою АДРЕСА_8 № 0-2653 на суму 435,59 грн., яке було отримане платником особисто.

11.07.2019 року фізична особа ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС у м. Києві з листом без оригіналів підтверджуючих документів, щодо правомірності нарахувань вищезазначеного податку.

В ході проведеного аналізу інформації, яка є у контролюючого органу та згідно співставлення даних витягу Державного реєстру речових прав про об`єкти нерухомого майна встановлено, що громадянин ОСОБА_1 є власником декількох об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, а саме:

квартири за адресою: АДРЕСА_8 (загальна площа 71,7 кв.м,) дата набуття права власності від 21.11.2012;

квартири за адресою: АДРЕСА_9 (загальна площа 148,3 кв.м,) дата набуття права власності від 28 11.2017;

квартири за адресою: АДРЕСА_10 (загальна площа 55,70 кв.м,) дата набуття права власності від 11.12 2006;

квартири за адресою: АДРЕСА_11 (загальну площу не вказано) дата набуття права власності від 08.04.2011;

машиноміспе за адресою: АДРЕСА_7 , гараж НОМЕР_2 (загальна площа 13,3 кв.м.) дата набуття права власності від 10.10.2018.

Отже, як зазначає відповідач, враховуючи вище наведене, згідно пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, ГУ ДФС у м. Києві фізичній особі ОСОБА_1 проведено перерахунок та сформовано нові податкові повідомлення - рішення від 30.07.2019 року № 0-2653 на суму 1463,80 грн. (адреса об`єкта АДРЕСА_10 ). № 0-2653 на суму 3897,32 грн. (адреса об`єкта АДРЕСА_9 ), яке не є предметом оскарження у даній справі), № 0-2653 на суму 1,24 грн. (адреса об`єкта АДРЕСА_12 , які отримано платником.

Оскільки, під час друку податкових повідомлень-рішень програмним забезпеченням помилково роздруковане два однакових повідомлення-рішення № 0-2653 на суму 1463.80 грн. (адреса об`єкта АДРЕСА_10 ), податкове повідомлення-рішення № 0-2.653 па суму 3897,32 грн. (адреса об`єкта АДРЕСА_9 ) вважається неузгодженим.

Щодо квартири на ОСОБА_2 відповідач зазначає, що оскільки інформація що то відчуження квартири за адресою АДРЕСА_10 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, то при нарахуванні додатку її загальна площа була включень в розрахунок фізичній особі податку за 2018 рік.

Окрім того, щодо тверджень Позивача, а саме: «що об`єкт як «машиномісце» (№ НОМЕР_2 ), відповідач звертає увагу, що відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності. Згідно з пп. 14.1.129 Кодексу об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового нерухомості виділяють, зокрема, гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки.

Відповідно до інформації з бази даних контролюючого органу отриманих від Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Позивачем рахуються гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7 (загальна площа 13,3 кв.м.) дата набуття права власності від 10.10.2018.

Таким чином, як зазначає відповідач, податкове повідомлення-рішення № 0-2653 на суму 1,24 гри. (адреса об`єкта АДРЕСА_7 , гараж № НОМЕР_2 ) правомірно винесене Позивачу, відповідно до норм чинного законодавства та на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підсумовуючи відповідач наполягає, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Позивач є власником:

квартири за адресою: АДРЕСА_13 (загальна площа 55,70 кв.м,) дата набуття права власності від 11.12.2006;

гараж № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_7 (загальна площа 13,3 кв.м,) дата набуття права власності від 10.20.2018.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою суду від 25.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження.

Обставини, встановлені судом.

Так, у даному випадку податкові повідомлення рішення прийняті у зв`язку з перебуванням у власності позивача наступних об`єктів (а.с. 97):

квартира - АДРЕСА_10 - податкове повідомлення - рішення від 30.07.2019 року № 0-2653 на суму 1463,80 грн.

квартира - АДРЕСА_9 - податкове повідомлення-рішення № 0-2653 на суму 3897,32 грн. (не є предметом оскарження у даній справі),

АДРЕСА_12 - податкове повідомлення-рішення №0-2653 на суму 1,24 грн.

Суть доводів позивача зводиться до того, що він не є власником квартири на ОСОБА_2 , а паркомісце/машиномісце не підпадає під визначення об`єкта оподаткування. Спірні рішення, на думку позивача, прийняті з порушенням строку, вказаного в п. 266.7.2. ПК України

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до п/п. 266.1.1. ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п/п. 266.2.1. ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п/п. 266.3.1. ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

У свою чергу, відповідно до п/п. 266.3.2. ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п/п. 266.5.1. ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п/п. 266.6.1. ПК України).

У даному випадку, суд звертає знову увагу на те, що база оподаткування обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відносно квартири по АДРЕСА_14 спірне рішення сформовано на підставі саме даних Реєстру, що відображено і у додатку до спірного рішення у вигляді Розрахунку податку (т.1, а.с. 29), а відтак відсутні підстави для висновку про помилковість дій відповідача та про протиправність оскаржуваного рішення.

В контексті останнього суд також звертає увагу, що база оподаткування також формується на підставі оригіналів відповідних документів, поданих платником податків контролюючому органу.

Однак, у даному випадку відсутні докази подання позивачем оригіналів документів контролюючому органу, у т.ч. під час оскарження, щодо відчуження квартири по АДРЕСА_14 .

Відносно наданої під час розгляду справи фотокопії договору (а.с. 83-84), слід зазначити, що він не супроводжується документально підтвердженими відомостями відносно його державної реєстрації.

Щодо оподаткування, як зазначає позивач «машиномісця», слід зазначити, що позивачем не надано навіть копії правовстановлюючих документів на цей об`єкт. Слід зазначити, що відповідно до даних Реєстру (т. 1., а.с. 102) об`єкт за адресом АДРЕСА_7 , визначений як гараж (№67).

Відповідно до п/н. 14.1.129-1 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

У нежитловій нерухомості виділяють: гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки. Визначення «виділяють», не обмежує віднесення «машиномісць» до об`єктів нежитлової нерухомості, які, до того ж, несуть однакове функціональне навантаження як і гаражі (наземні й підземні).

Відтак, за цим епізодом також не вбачається протиправності дій ГУ ДФС щодо застосування до цього об`єкту правил ст. 266 ПК України.

Відносно того, що спірні рішення прийняті з порушенням встановленого строку, слід зазначити, що відповідно до п/п. 266.7.2. ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

У даному випадку первинні ППР прийняті 17.05.2019 року. Надалі позивач звернувся до контролюючого органу з листом від 05.07.2019 (вх. від 11.07.2019) у відповідь на який ГУ ДФС запропонувало провести звірку в порядку п/п. 266.7.3. ПК України, яка проводиться на підставі оригіналів документів. Як вже зазначалося, позивач не надав доказів надання контролюючому органу оригіналів документів на вказані вище об`єкти, у т.ч. на гараж.

Спірні рішення, на заміну первинних, прийняті 30.07.2019, у зв`язку з чим суд не вбачає порушення розумного строку прийняття оскаржуваних рішень.

Інших підстав позову позивачем не заявлено, зауважень відносно арифметичних розрахунків не наведено.

Беручи вищенаведене до уваги у сукупності, суд не вбачає підстав для висновку про протиправність оскаржуваних рішень, а відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, у т.ч. судового збору, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є: відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати, в силу засад (принципів) адміністративного судочинства, відшкодовуються на користь особи, позов якої задоволено.

У даному випадку, оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно, цим самим виключається відшкодування позивачі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 292, 293, 295, 296 КАС України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України.

Суддя О.А. Кармазін