Справа № 500/1397/21
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1397/21

28 квітня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від №1900-0304-8/6818, щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням норм пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 10.02.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до спеціального стажу роботи (вислуги років) ОСОБА_1 період проходження військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.04.1984 по 28.04.1986 з 10.02.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням норм пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 10.02.2021.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, листом від 05.03.2021 №1900-0304-8/6818, розглянувши заяву позивача від 10.02.2021 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення як працівнику охорони здоров`я йому відмовлено, з підстав відсутності спеціального стажу роботи, який має складати станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців, в той час як загальний страховий стаж позивача складає 39 років 10 місяці 29 днів, спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, складає 26 років 05 місяців 19 днів, що є меншим за необхідний, тому вказав, що для призначення пенсії за вислугу років підстав немає.

Позивач вказує, що відповідач безпідставно не врахував до спеціального стажу роботи період проходження військової служби з 06.04.1984 по 28.04.1986 у Збройних Силах в рядах Радянської Армії, з урахуванням якого, його спеціальний стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, становить з врахуванням визнаного відповідачем, 27 років 05 місяців та 22 дні, що станом на 11.10.2017 року дає право на пенсію за вислугою років передбаченого до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Водночас, відповідач у рішенні вказав, що даний період не враховано до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки в довідці не зазначена інформація, що військова служба проходила в одному із закладів, передбаченому у Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затверджений наказом №168 від 23.03.2017 Міністерством Оборони України.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки він досяг пенсійного віку та надав відповідачу всі необхідні документи, які підтверджують, що в нього спеціальний стаж роботи становить більше 26 років 6 місяців, що дає право на пенсію відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України № 1788-XII.

Ухвалою суду від 30.03.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

15.04.2021, відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, так як згідно поданих документів стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, складає 26 років 05 місяців 19 днів, що є меншим за необхідний, тому вказав, що для призначення пенсії за вислугу років підстав немає (арк. справи 28-36).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені позовній заяві, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, 10.02.2021 позивач звернулася до відповідача зі заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788-XII (арк. справи 16).

За результатами розгляду такої заяви та доданих до неї документів, відповідач листом від 05.03.2021 №1900-0304-8/6818, розглянувши заяву позивача відмовив у її призначені (розпорядження про відсутність права на пенсію від 16.03.2021 №51), з підстав відсутності достатнього спеціального стажу роботи, який має складати станом на 11.10.2017 26 років 06 місяців (арк. справи 20).

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області від 05.03.2021 №1900-0304-8/6818 на підставі записів трудової книжки позивача та розрахунку стажу відповідача, до вислуги років зараховано наступні періоди роботи (26 років 05 місяців 19 днів):

з 10.03.1984 по 25.04.1984 - 0 років 1 місяць 16 днів - в Бучацькій центральній лікарні на посаді фельдшера;

з 01.07.1986 по 20.08.1986 - 0 років 1 місяць 20 днів - в Бучацькій центральній лікарні на посаді завідувача ФАП;

з 01.08.1991 по 01.08.1992 - 1 рік 0 місяців 1 день - в Бережанській стоматологічній поліклініці на посаді лікаря стоматолога;

з 02.08.1992 до 11.10.2017 (дата набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») - 25 років 2 місяці 12 днів - в Підгаєцькій центральній районній лікарні на посаді лікаря-стоматолога.

Також зазначив, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, роботи на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (із наступними змінами) затверджено вичерпний перелік установ та закладів, період роботи на яких дає право на зарахування такого стажу до спеціального.

Не погодившись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся із даним позовом в суд.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців, станом на 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993, визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Приміткою 3 до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР "Про державні пенсії", статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 Закону СРСР "Про державні пенсії" постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я. Постановою Ради міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 "Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства", яка діяла на час проходження позивачем військової служби у лавах Збройних сил, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

Підпунктом "г" пункту 1 Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397 встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР. Згідно Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013 № 871, медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею), медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України) віднесені до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров`я Збройних Сил України.

Відповідно до вимог даного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники охорони здоров`я, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що період військової служби в армії СРСР до 01.01.1992 підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права була неодноразово висловлена Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 у справі № 738/1246/15-а, 11.12.2018 у справі № 701/1231/16-а, 06.02.2019 у справі №520/7935/17.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача серія НОМЕР_1 , заповненої 03 квітня 1984 року, головним лікарем Римарем В. внесено запис про те, що з 26.04.1984 по 22.04.1986 ОСОБА_1 проходив службу в рядах Радянської Армії (арк. справи 11-12).

Також в матеріалах справи наявна Довідка №8 від 02.02.2021, видана Підгаєцьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 з 26.04.1984 по 22.04.1986 проходив у Збройних Силах (арк. справи 15).

Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 , позивач проходив службу в рядах Радянської Армії з 26.04.1984 по 28.04.1986 на посаді фельдшер в/ч ПП86862 (арк. справи 13, зворот)

На підставі наведеного, суд прийшов до переконання, що служба ОСОБА_1 в Радянській Армії з 26.04.1984 по 22.04.1986 підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, з урахуванням підтвердженого відповідачем спеціального стажу, станом на момент набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» 11.10.2017, у позивача був достатній спеціальний стаж роботи для призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - більше 26 років 6 місяців.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 908 грн згідно квитанції №39 від 22.03.2021 (арк. справи 7), отже такі судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, оформлене листом від 05.03.2021 №1900-0304-8/6818 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати до спеціального стажу роботи (вислуги років) ОСОБА_1 період проходження військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.04.1984 по 28.04.1986.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати звернення із заявою про призначення пенсії -10.02.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській в користь ОСОБА_1 судові витрати на суму 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.