Справа № 340/589/21
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м.Кропивницький Справа № 340/589/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Пасічника Ю.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Кіровоградської обласної ради (вул. Героїв Майдану, 1, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25022, ) до Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області (вул.Архітектора Паученка, 64/53, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ), Східного офісу Держаудитслужби (вул. Володимира Антоновича, буд. 22, корп. 2, м. Дніпро, 49600, ) про скасування застосованих заходів впливу,-

В С Т А Н О В И В:

Управління справами Олександрійської міської ради звернулось з позовом до відповідача Управління Східного офісу Держаудитслужби у Кіровоградській області та співвідповідача Східного офісу Держаудитслужби та просить:

- визнати Акт ревізії № 15-2001/1 від 20.01.2020 року, в частині виявлених порушень, та лист-вимогу «Про усунення порушень, виявлених ревізією» від 08.02.2021 року № 041115-13/504-2021 такими що є не обґрунтованими та не відповідають вимогам чинного законодавства;

- скасувати застосовані Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області заходи впливу відповідно пунктів 1, 2 статті 117 Бюджетного кодексу України, а саме:

- попередження Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області від 08.02.2021 року № 041115-13/503-2021 «Про неналежне виконання бюджетного законодавства»;

- розпорядження Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області від 09.02.2021 року № 3 «Про зупинення операцій з бюджетними коштами», у зв`язку з відсутністю факту порушення бюджетного законодавства України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період часу з 23.02.2014р. по 11.12.2020р. за результатами якої складено акт ревізії №15-2001/1 від 20.01.2020р. та застосовано заходи впливу відповідно до пунктів 1, 2 ст. 117 Бюджетного кодексу України, а саме: попередження від 08.02.2021 року № 041115-13/503-2021 «Про неналежне виконання бюджетного законодавства»; розпорядження від 09.02.2021 року № 3 «Про зупинення операцій з бюджетними коштами»; лист-вимогу від 08.02.2021р. №041115-13/504-2921 «Про усунення порушень, виявлених ревізією».

Висновки посадових осіб відповідача ґрунтуються на тому, що відповідно до положень ч. 5 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» допомога на оздоровлення під час надання щорічної відпустки має виплачуватись в розмірі посадового окладу, а не в розмірі середньомісячної заробітної плати. Вказані порушення, на переконання відповідача, призвели до зайвого нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення на загальну суму 2023191,25 грн. та зайвого перерахування єдиного соціального внеску на загальну суму 476693,11 грн.

Вважаючи вказані висновки необґрунтованими та такими що не відповідають положенням Законів України «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про оплату праці», ПКМУ від 09.03.2006р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», що підтверджено судовою практикою з вирішення аналогічних спорів, позивач звернувся до суду з даними позовом.

Ухвалою суду від 23.02.2021р. відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 22.02.2021р. (т.1а.с.222).

Заперечуючи проти позову відповідачем 19.02.2021р. надано письмовий відзив на позов, яким на переконання відповідача спростовуються доводи наведені у позові (т.2а.с.1-7).

Ухвалою суду від 22.03.2021р. підготовче судове засіданні відкладено до 08.04.2021р. у зв`язку з неявкою позивача (т.2а.с.85).

Ухвалою суду від 08.04.2021р. закрито підготовче провадження у справі, судове засідання призначено на 22.04.2021р., крім того, для участі у справі в якості співвідповідача залучено Східний офіс Держаудитслужби (т.2а.с.104).

22.04.2021р. в судовому засіданні подальший розгляд справи вирішено здійснювати у письмовому провадженні зважаючи на клопотання учасників справи (т.2а.с.93,94,113,114).

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 22.12.2020р. по 15.01.2021р. посадовими особами відповідача було проведено виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 23.02.2014р. по 11.12.2020р.

За результатами ревізії складено акт №15-2001/1 від 20.01.2021р. (т.1а.с.19-32).

В ході ревізії встановлено, що внаслідок нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки в розмірі середньомісячної заробітної плати, що суперечить положенням ч. 5 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», здійснено зайве нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення на загальну суму 2023191,25 грн. та зайвого перерахування єдиного соціального внеску на загальну суму 476693,11 грн.

У зв`язку з виявленими порушеннями відповідачем прийнято: - лист-вимогу «Про усунення порушень, виявлених ревізією» від 08.02.2021 року № 041115-13/504-2021р. (т.1а.с.50-52); - попередження від 08.02.2021 року № 041115-13/503-2021 «Про неналежне виконання бюджетного законодавства» (т.1а.с.45-47); - розпорядження від 09.02.2021 року № 3 «Про зупинення операцій з бюджетними коштами» (т.1а.с.49).

Не погодившись з рішеннями відповідача позивач вказує, що можливість виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати відповідає положенням ПКМУ від 09.03.2006р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», підтверджена судовою практикою та передбачена колективним договором між адміністрацією та профспілковим комітетом Кіровоградської обласної ради від 30.01.2008р., а тому виконання зазначених у колективному договорі умов щодо виплати всім працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати, є обов`язком і безспірним.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даними позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 1 Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.16 №43 (далі - Положення №43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення №43 реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Відповідно до пункту 7 Положення №43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Правові та організаційні засади здійснення фінансового контролю в Україні, визначені Законом України від 26.01.93 №2939-XII "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (надалі - Закон №2939-ХІІ).

Відповідно до статті 2 Закону №2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Таким чином, на відповідача по справі покладено обов`язок, в т.ч., контроль за дотриманням бюджетного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначення загальних засад діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, врегульовано нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-III (надалі Закон 2493).

Частина 5 статті 21 Закону 2493 передбачає, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Але при цьому, підпунктом 3 пункту 2 ПКМУ від 09 березня 2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (надалі Порядок 268), надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Отже, вбачається суперечності між положеннями Закону 2493 та Порядком 268 в частині визначення розміру матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки: посадовий оклад чи середньомісячна заробітна плата.

Разом з тим, враховуючи положення Конституції України суд дійшов висновку щодо необхідності застосування положень Закону 2493, оскільки він має вищу юридичну силу.

Зважаючи на те, що розмір посадового окладу є меншим від середньомісячної заробітної плати, оскільки є її складовою, то цілком очевидно, що в даному випадку нарахування матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки призвело до зайвих нарахувань допомоги і як наслідок зайвого нарахування єдиного соціального внеску.

Таким чином, відповідач правомірно дійшов висновку щодо порушення позивачем вимог Закону 2493, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник