Справа № 240/4399/21
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
28 квітня 2021 року м. Житомир справа № 240/4399/21
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Семенюка М.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка призвела до ненарахування та невиплати з 17.07.2018 щомісячної грошової допомоги встановленої ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати відповідача провести з 17.07.2018 нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги, як працюючій у зоні гарантованого добровільного відселення, передбаченої ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 2-х мінімальних заробітних плат, щомісячно.
В обґрунтування позову зазначає, що має статус громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, та працює в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 відновлено дію ст. 39 Закону № 796-ХІІ у редакції, що діяла до 01.01.2015 в частині, яка не змінена Законом № 987-VIII, однак відповідач на даний час зробити нарахування і виплату вказаних доплат за минулий період відмовляється, чим порушує його права.
Ухвалою від 29.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачена ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", нараховується та виплачуються за місцем роботи таких громадян.
Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справ, позивач, має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, проживає та працює з 02.04.2018 в дитячому навчальному закладі № 8 в м. Коростень, який відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 із 17 липня 2018 року відновлено дію статті 39 Закону № 796-ХІІ у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року в частині, яка не змінена Законом № 987-VIII.
Тому стаття 39 вказаного Закону № 796-ХІІ із 17 липня 2018 року має такий зміст:
«Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення.
Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:
-у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;
-у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;
-у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.
Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати».
В іншій частині стаття 39 Закону № 796-ХІІ діє у редакції Закону № 987-VIII від 04 лютого 2016 року.
Вказана правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 240/4937/18.
Таким чином з 17.07.2018 року, відповідно до ст. 39 Закону № 796-ХІІ, громадянин, якій працює у зоні у зоні гарантованого добровільного відселення та не є пенсіонером, має право на доплату у розмірі дві мінімальні заробітні плати.
Доплата громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачена ст. 39 Закону № 796-ХІІ, згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про оплату праці" є додатковою заробітною платою.
Відповідно до статей 15, 16 Закону України "Про оплату праці", ст. 97 Кодексу законів про працю, оплата праці (виплата заробітної плати) працівників здійснюється на підприємствах, в установах і організаціях, де вони працюють.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не мав законних підстав нараховувати та виплачувати позивачу доплату, встановленому ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк