Справа № 240/16607/20
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/16607/20

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

28 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Біоресурс" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Біоресурс" до Київської митниці Держмитслужби України про визнання протиправними і скасування картки відмови та рішення,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2020 року позивач ТОВ "Біоресурс" звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби України про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці Держмитслужби України від 12 червня 2020 року №UА100060/2020/00514 та №UА100060/2020/00515, від 15 червня 2020 року №UА100060/2020/00527 та №UА100060/2020/00530.

Також, позивач просив визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби України про коригування митної вартості товарів карток від 16 червня 2020 року № UА100060/2020/000028/2 та № UА100060/2020/000029/2.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи та надав не належну оцінку тим обставинам та доказам, що присутні в матеріалах справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Разом з тим, від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки представник бере участь в іншому судовому засіданні.

Колегія суддів досліджуючи дане клопотання приходить до висновку про відмову у його задоволенні, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження останнього. Крім того, позивач не обмежений одним представником. Щодо перебування директора за межами України, суду також не надано жодних доказів.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03 лютого 2020 року між ТОВ "Біоресурс" та фірмою з Республіки Ірландія "Роrtwest UC" укладено зовнішньоекономічний контракт № 3 щодо продажу засобів індивідуального захисту (а.с.35-38 т.1).

На підставі вказаного договору за інвойсом №003658985 (а.с.43-45 т.1) позивачем 12.06.2020 було заявлено до митного оформлення товар за митною декларацією №UА 100060/2020/320725 (а.с.46-49 т.1).

По вказаній митній декларації Київською митницею Держмитслужби України винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100060/2020/00514.

Причиною відмови у прийнятті митної декларації вказано помилка при заповненні графи 44 - відсутність документа за кодом 4301 від 18 лютого 2019 року №В-ЩМД-18-06-2019. Також, відповідно до заявленої ваги вантажу, не надано калькуляції транспортних витрат (а.с.50-51 т.1).

У зв`язку з вказаним, позивачем було надано нову митну декларації №UА 100060/2020/382534 (а.с.52-56 т.1).

По митній декларації №UА 100060/2020/382534 митним органом винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100060/2020/00527.

Причиною відмови у митному оформленні товарів вказано ст.54 пункт 6 МК України (а.с.57-58 т.1).

Рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів від 16 червня 2020 року № UA100060/2020/000028/2 здійснено коригування заявленої позивачем митної вартості товарів у сторону збільшення (а.с.59-61 т.1).

Також, 12 червня 2020 року позивачем по інвойсу №003654157 (а.с.72-78 т.1) було заявлено до митного оформлення відповідно до митної декларації UА 100060/2020/320747 (а.с.79-86 т.1) товар придбаний на підставі договору від 13.05.2019 №103 (а.с.226-227 т.1).

По указаній митній декларації відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100060/2020/00515.

Причиною відмови у прийнятті митної декларації вказано порушення постанови Кабінету Міністрів України № 450 від 21.05.2012, Наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651 "Порядок заповнення митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа", так як невірно заповнено графу 31, а саме: електронний інвойс товару № 13, не зазначено торгову марку і виробника товару та допущено помилку при заповненні графи 44 - відсутній документ за кодом 4301 від 18 лютого 2019 року №В-ЩМД-18-06-2019. Також, відповідно до заявленої ваги вантажу не надано калькуляцію транспортних витрат (а.с.87-88 т.1).

У зв`язку з вказаним, позивачем було надано нову митну декларації №UА 100060/2020/321005 (а.с.89-96 т.1).

В подальшому відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100060/2020/00530. Причиною відмови у митному оформленні товарів вказано статтю 54 пункт 6 МК України (а.с.97-98 т.1).

Рішенням про коригування митної вартості товарів від 16 червня 2020 року №UА100060/2020/000029/2 здійснено коригування заявленої позивачем митної вартості товарів у сторону збільшення (а.с.99-101 т.1).

З метою уникнення заподіяння матеріальної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивач надав до митного оформлення нові митні декларації № UА 100060/2020/321357 (а.с.62-64 т.1) та № UА 100060/2020/321308 (а.с.102-105 т.1), у яких відкоригував митну вартість товару з урахуванням рішень митного органу.

Вважаючи рішення та картки відмови протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Як свідчать матеріали справи, уповноваженою особою ТОВ "Біоресурс" було подано митну декларацію №UА100060/2020/382534 з метою митного оформлення товарів, що придбані за договором від 03.02.2020 на умовах поставки FCA ІЕ WESTPORT. Митна вартість товарів заявлена у декларації визначена за ціною договору.

До з митної декларації були подані наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) № 003658985 ;

- автотранспортна накладна (СМR) № 10060202 ;

- декларація про походження товару № 003658985;

- довідка про вартість перевезення з Польщі до України від 10.06.2020 б/н;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №3;

- договір (контракт) про перевезення № ТLА-ОVL-19-04-2019;

- декларація країни відправлення 20ЕВ06Х7.

При виконанні митних формальностей щодо перевірки правильності визначення митної вартості товарів, спрацювала форма контролю АСАУР 105-2 та 106-2 "Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог Методичних рекомендацій №689 "Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 ст. 53 Кодексу".

Аналіз наданих до митного оформлення товарів дозволив митному органу встановити наявність розбіжностей відомостей, що формують митну вартість та ціну товару.

Так, у графі 20 митної декларації умовами поставки ІНКОТЕРМС визначено FCA IE WESTPORT, тобто транспортування розпочалося з населеного пункту в Ірландії.

Водночас зі змісту п.5.1 договору від 03.02.2020 №3 встановлено, що товар постачається на умовах Інкотермс, які фіксуються в рахунках на кожну партію (а.с.37 зворот т.1). Відповідно до інвойсу Згідно рахунку від 01.06.2020 № 003658985 умовами поставки зазначено FСА (а.с.43 т.1).

Відповідно до документу, що підтверджує вартість перевезення від 10.06.2020 (а.с.186 т.1) перевезення вантажу розпочалось з населеного пункту Grodzisk Poland, що не відповідає умовам графи 20 митної декларації. Тобто, за умови, що товар перевозиться з IE WESTPORT, сума транспортних витрат, зазначених в вищевказаній довідці не відповідає даним умовам поставки.

Згідно з п.2.1.10 договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 19.04.2019 №ТLА-ОVL-19-04-2019 (а.с.218-221 т.1) виконавець зобов`язаний здійснити страхування вантажів на користь клієнта. Проте, відповідно до довідки, що підтверджує вартість перевезення від 10.06.2020 страхування не проводилось.

Відповідачем також зауважено, що вищезазначена довідка містить посилання на договір з надання послуг перевезення № В-ОVL-18-06-2019 від 18.06.2019, який до митного оформлення не надавався.

Суд першої інстанції, погодився з твердженнями позивача щодо відсутності встановленого законом обов`язку страхування товару. Однак слід звернути увагу, що у разі наявності відповідної умови страхування, що визначена сторонами, неподання таких документів до митного оформлення може ставити під сумнів відповідність заявленої митної вартості товару, що ввозиться.

Ще однією розбіжністю у наданих декларантом документах є невідповідність реєстраційного номеру транспортного засобу у довідці від 10.06.2020 ( НОМЕР_1 ) та митній декларації країни відправлення (WL447ON/WL442FA).

Відтак, митним органом за результатами перевірки виявлено розбіжності у наданих декларантом документах та встановлено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за вартість аналогічних ввезених на митну територію України товарів.

З метою встановлення та перевірки відомостей щодо складових митної вартості товару, а також відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, точності розрахунку ціни товару (перевірка числових значень транспортних та інших витрат як витрат, які включені до ціни товару чи як витрати, які можливо підлягають включенню до митної вартості через розбіжність в умовах поставки між тим, що визначені зовнішньоекономічним контрактом та тими, що вказані в специфікації (інвойсі), а також в результаті виявлених розбіжностей, митний орган повідомленням декларанту запропонував на підставі п.3 ст.53, ч.21 ст.58 Кодексу надати наступні документи:

- транспортні (перевізні) документи;

- копії декларації країни відправлення з належним перекладом відповідно до ст. 254 МК України;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- виписку з бухгалтерської документації;

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- виписку з бухгалтерської документації; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с.182 т.1).

Позивач відмовив митному органу у наданні додаткових документів.

На підставі вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження митної вартості, що заявлена в декларації, зокрема відсутні дані з приводу вартості транспортування товару, а з урахуванням наявних неформальних розбіжностей у наданих документах митний орган дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості застосування першого методу (ціни контракту) під час визначення митної вартості товару, що ввозився ТОВ "Біоресурс". Тобто, відповідачем в межах норм чинного законодавства прийнято рішення про коригування митної вартості вказаного товару.

Щодо доводів позивача про безпідставне застосування митним органом шостого методу визначення вартості, суд першої інстанції зазначає, що з урахуванням наданої позивачу консультації під час вибору другорядного методу встановлення вартості товару є обґрунтованим рішення митного органу про коригування митної вартості товару № UА 100060/2020/000028/2 та картку відмови від 16.06.2020 №UА100060/2020/00527.

Правовідносини між сторонами щодо ввезення на митну територію України товарів за митною декларацією №UА100060/2020/320747 (а.с.79-86 т.1) виникли за наявності аналогічних обставин.

Так, уповноваженою особою ТОВ "Біоресурс" з метою ввезення товарів на умовах поставки FCA ІЕ WESTPORT було надано митному органу до митної декларації №UА100060/2020/320747:

- рахунок-фактуру (інвойс) № 003654157;

- автотранспортну накладну (СМR) № 10060202;

- декларацію про походження товару № 003654157;

- довідку про вартість перевезення з Польщі до України від 10.06.2020 б/н;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №103;

- договір (контракт) про перевезення № ТЬА-ОУЬ-19-04-2019.

Аналогічно попередній ситуації під час здійснення митних формальностей спрацювала форма контролю АСАУР 105- 2 та 106-2.

За результатами перевірки митним органом встановлено розбіжності у наданих позивачем до митного оформлення документів.

Так, в порушення п.2.5 Контракту від 13.05.2019 №103 (а.с.226 т.1) позивачем серед документів до митного оформлення товарів не надано докази 100-відсоткової передплати.

Відповідно до п.5.2 Контракту від 13.05.2019 №103 з партією товару направляються документи: інвойс, пакувальний лист, копію експортної декларації, сертифікат про походження, транспортна накладна. До митного оформлення копію експортної декларації, пакувальний лист декларантом не надано.

До митного оформлення не надано документи, що містять відомості про вартість транспортування оцінюваного товару.

Відповідачем запропоновано надати додаткові документи, проте позивач відмовив у наданні додаткових документів, у зв`язку з чим, митним органом було проаналізовано можливість визначення митної вартості товарів за п`ятьма першими методами та встановлено об`єктивну неможливість їх застосування у вказаних правовідносинах, а тому було прийнято рішення про застосування шостого (резервного) методу визначення вартості товару, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відтак, відповідач скориставшись правом на встановлення обставин визначення митної вартості витребовував у позивача необхідні документи.

Однак, позивач не надав необхідні документи та не спростував належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих документах розбіжностей, що ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Отже, дії відповідача під час прийняття рішень з метою корегування вартості ввезених товарів визнаються судом першої інстанції обґрунтованими, а рішення про коригування митної вартості правомірними.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не встановив обґрунтованих підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Апеляційна скарга містить доводи щодо не згоди з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до п.23, 24, 29 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.1 ст.246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до ч.6 ст.257 Митного кодексу України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.4, 5 ст.58 Митного кодексу України також митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч.1 ст.368 Митного кодексу України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Відповідно до ч.5 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч.3 ст.318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Статтею 8 Митного кодексу України визначені принципи здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.4 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч.2 ст.54 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, які повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, тощо.

Відповідно до ч.7 ст.54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Також, витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №826/18258/13-а.

Тобто, необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Таким чином, правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов:

1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України;

2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості;

3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору);

4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Також, відповідно до ч.1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Тобто, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Однак, пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу повинні застосовуватися методи, закріплені положеннями п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів.

Згідно з ч.1 ст.58 МК України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

При цьому основний метод не застосовується у наступних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 цього Кодексу.

Тобто, з вказаних вище норм колегія суддів приходить до висновку, що відповідний орган митниці ДФС має обов`язок послідовного вибору методів, тобто починаючи від основного (першого) до резервного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, уповноваженою особою ТОВ "Біоресурс" було подано митну декларацію №UА100060/2020/382534 з метою митного оформлення товарів, що придбані за договором від 03.02.2020 на умовах поставки FCA ІЕ WESTPORT. Митна вартість товарів заявлена у декларації визначена за ціною договору.

До з митної декларації були подані наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) № 003658985 ;

- автотранспортна накладна (СМR) № 10060202 ;

- декларація про походження товару № 003658985;

- довідка про вартість перевезення з Польщі до України від 10.06.2020 б/н;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №3;

- договір (контракт) про перевезення № ТLА-ОVL-19-04-2019;

- декларація країни відправлення 20ЕВ06Х7.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зауважує, що рахунок - фактури (інвойсу) є правомірним та дійсним, не був визнаний судом у встановленому законом порядку недійсним, а також не є нікчемним в силу закону.

Колегія суддів зауважує, що ненадання додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Неподання декларантом зазначених документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція узгоджується з правовим висновком Касаційного адміністративного суду Верховного суду у постанові від 27 липня 2018 року № 809/1174/17.

В свою чергу, як встановлено судом, підставою для витребування додаткових документів стала наявність розбіжностей відомостей, що формують митну вартість та ціну товару, а саме у графі 20 митної декларації умовами поставки ІНКОТЕРМС визначено FCA IE WESTPORT, тобто транспортування розпочалося з населеного пункту в Ірландії. А відповідно до документу, що підтверджує вартість перевезення від 10.06.2020 (а.с.186 т.1) перевезення вантажу розпочалось з населеного пункту Grodzisk Poland, що не відповідає умовам графи 20 митної декларації.

Ще однією розбіжністю у наданих декларантом документах є невідповідність реєстраційного номеру транспортного засобу у довідці від 10.06.2020 ( НОМЕР_1 ) та митній декларації країни відправлення (WL447ON/WL442FA).

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки про транспортні витрати від 10.06.2020 (т.1 а.с.123), листів-довідок від компанії "Portwest UC", договору №В-OVL-18-06-2019, з яких вбачається, що товар поставлявся відправником з Ірландії до Польщі за рахунок відправника, а в подальшому з Польщі до України за рахунок отримувача. Разом з цим, вартість перевезення товару з Польщі до України вказана у митній декларації як різниця між вартістю товару та заявленою декларантом митною вартістю товару.

Відповідно й автомобілі на яких здійснювалась доставка вантажу з Ірландії до Польщі, а в подальшому з Польщі до України теж різні, що й пояснює різницю реєстраційного номеру транспортного засобу.

Крім того, не знаходять свого підтвердження й докази не надання усіх належних документів, оскільки як вбачається з матеріалів справи у відповідача був належний пакет для визначення належної митної вартості товарів.

Щодо доводів відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками колегія суддів зазначає, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 805/2713/16-а.

Разом з тим, ч.2 ст.77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що у подані декларантом документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, та підтверджують можливість визначення митної вартості за основним методом.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно пункту 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року №689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

Наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Враховуючи визначене, сукупність обставин справи, матеріалів та доказів, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

При цьому, згідно з ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що за подання адміністративного позову ТОВ "Біоресурс" сплачено судовий збір в сумі 9641 грн. 20 коп., згідно платіжного доручення №12560 від 06.10.2020 (сума яка підлягала сплаті 2102 грн. 00 коп.), та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачем сплачено судовий збір в сумі 18918 грн. (сума яка підлягала сплаті 3153 грн. 00 коп.), згідно платіжного доручення №13850 від 19.03.2021.

Оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року, колегія суддів вважає, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Біоресурс" підлягає судовий збір в сумі 5255 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Біоресурс" задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Біоресурс" до Київської митниці Держмитслужби України про визнання протиправними і скасування картки відмови та рішення скасувати.

Визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці Держмитслужби України від 12 червня 2020 року №UА100060/2020/00514 та №UА100060/2020/00515, від 15 червня 2020 року №UА100060/2020/00527 та №UА100060/2020/00530.

Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби України про коригування митної вартості товарів карток від 16 червня 2020 року №UА100060/2020/000028/2 та № UА100060/2020/000029/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби України (м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Біоресурс" (м.Житомир, 10029, проспект Незалежності, 55, ) сплачений судовий збір в сумі 5255 грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.