Справа № 192/396/21
Суддя: Щербина Н. О.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 192/396/21
Провадження № 2-а/192/4/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Щербини Н. О.,

за участю секретаря судового засідання Канівець Ю.О.,

представника позивача Костюка М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Солонянської селищної ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову адміністративної комісії Виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 13 від 17 березня 2021 року, якою позивачку було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, без зазначення його розміру.

На обґрунтування позову посилається на те, що 29 січня 2021 року приблизно о 14 годині 25 хвилин, перебуваючи в магазині ФОП « ОСОБА_2 », розташованому по АДРЕСА_1 в якості продавця, вона продала тютюнові вироби (пачку цигарок) торгівельної марки LM «loft» невідомій особі, якій на вигляд було більше 18 років.

Після цього, приблизно через 25-30 хвилин до магазину зайшла старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , яка під час складення протоколу серії ВАБ №012851 повідомила про те, що позивачка нібито продала тютюнові вироби особі, яка не досягла повноліття. При цьому жодного свідка вказаних подій не було, як не було і фіскального чеку на продаж тютюнових виробів торгівельної марки LM «loft» неповнолітньому в магазині ФОП « ОСОБА_2 » або проданої пачки цигарок з відповідною серією партії, яка б збігалася з серією партії вказаних цигарок, що знаходилася в магазині на реалізації. Сам неповнолітній, якому нібито вона продала цигарки, в магазин не заходив, де він подівся - невідомо. На прохання позивача показати дану неповнолітню особу або ж цигарки, які вона продала йому, інспектор ОСОБА_3 нічого зрозумілого пояснити не змогла, мотивуючи це тим, що неповнолітній вже пішов додому.

Постановою №13 від 17 березня 2021 року, винесеною адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Солонянської селищної ради визнано ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

ОСОБА_1 вказує на те, що дана постанова є протиправною та підлягає скасуванню з підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки приписами ст. 283 КУпАП передбачено, що постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення, а не постанови.

Також з оскаржуваної постанови не можливо встановити час, дату, місце скоєння адміністративного правопорушення; суть адміністративного правопорушення та в який спосіб воно було скоєно; наслідки такого правопорушення; особу, якій було продано тютюнові вироби, повні анкетні відомості щодо особи правопорушника, оскільки в резолютивні частині постанови зазначено « ОСОБА_1 », а в описовій і мотивувальній зазначено « ОСОБА_1 », тобто вказано іншу особу. Не зазначено у постанові і розмір штрафу та його подвійний розмір, в також норма законодавства України, яку порушила позивач та чи запрошувався на засідання комісії неповнолітній ОСОБА_4 для надання пояснень комісії щодо обставин, які відбулися 29 січня 2021 року.

Позивачка зазначає, що до матеріалів адміністративної справи не додано фіскального чеку (розрахункового документу), який би свідчив, що тютюнові вироби торгівельної марки LM «loft» були придбані у магазині ФОП « ОСОБА_2 ». Такі тютюнові вироби поліцією не вилучалися та не долучалися до матеріалів адміністративної справи. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення будь-яких свідків, понятих чи інших очевидців продажу тютюнових виробів неповнолітньому не було. Сам неповнолітній ОСОБА_4 , який нібито купував цигарки, у протоколі не розписався, а до протоколу не долучено документу, який би містив дані щодо його віку. Тобто у справі відсутні належні та допустимі докази того, що у неповнолітнього ОСОБА_4 були тютюнові вироби, які за твердженням поліцейського ОСОБА_3 купувалися в крамниці ФОП « ОСОБА_2 », тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП визнає, проте ні в наданих нею поясненнях під час складання протоколу, ні в поясненнях, наданих нею до адміністративної комісії та в заяві від 06 лютого 2021 року жодного слова про визнання вини немає.

Позивачка зазначає, що під час прийняття оскаржуваної постанови, відповідачем було не тільки грубо порушено ст.ст. 9,33-35, 245, 251-252, 258, 276, 280, 283 КУпАП, проігноровано Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, але і вимоги ст. 7 КУпАП. Тому вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, що є підставою для скасування протиправної постанови від 17 березня 2021 року з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в її діях та складу адміністративного правопорушення.

У судове засідання 27 квітня 2021 року позивачка не з`явилася, а її представник Костюк М.В., який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23 березня 2021 року, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, які зазначені в позові.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника за наявними в матеріалах справи документами (а.с. 49). Відзиву на позовну заяву не подали.

Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи з точки зору їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови № 13 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Солонянської селищної ради від 17 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП та постановлено накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу, без зазначення його розміру (а.с.45). Відповідачем було встановлено, що «Гр. ОСОБА_1 допустила продаж тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років за адресою АДРЕСА_2 , чим порушувала Правила правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння».

Частиною 2 ст.156 КУпАП встановлено, що порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, тягне за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом встановлено, що під час вирішення справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП, виконавчим комітетом не було з`ясовано місце роботи позивачки.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 працює продавцем ФОП « ОСОБА_2 » (а.с.18,27). Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних особі, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.33-40). В той же час до матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучено копію трудового договору №2 від 01 листопада 2017 року, згідно якого ОСОБА_1 прийнята на роботу продавцем до ПП ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.41-43).

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 допустила продаж тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, без зазначення посади та місця роботи, в той час як суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП є саме працівник підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування. Проте відповідач не зібрав та не перевірив документи та докази на підтвердження тих обставин, що позивачка є таким працівником саме ФОП « ОСОБА_2 ».

Крім того, постанова № 13 від 17 березня 2021 року не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки не містить опис обставин, установлених під час розгляду справи: місце вчинення правопорушення, а також відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, оскільки маються розбіжності у написанні її по батькові: « ОСОБА_7 », « ОСОБА_7 ». Відсутні також будь-які відомості про особу, яка здійснила купівлю тютюнових виробів. Так, в матеріалах справи відсутній паспорт або свідоцтво про народження ОСОБА_4 , з яких можливо з`ясувати його вік, а зокрема те, що він не досяг 18 річного віку.

В оскаржуваній позивачкою постанові зазначено, що на засідання адміністративної комісії ОСОБА_1 не з`явилася. В той же час комісією встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП ОСОБА_1 визнає.

На спростування вказаних обставин, позивачкою до позовної заяви долучено її заяву, адресовану виконавчому комітету Солонянської селищної ради, датовану 06 лютого 2021 року, яка була отримана селищною радою 08 лютого 2021 року (а.с.19), у якій ОСОБА_8 просила не розглядати матеріали справи про адміністративне правопорушення без її участі. Також зазначила, що вину свою не визнає. В поясненнях, наданих селищній раді 15 березня 2021 року, просила справу про адміністративне правопорушення відносно неї за ч. 2 ст. 156 КУпАП провадженням закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю її діях події та складу адміністративного правопорушення з тих підстав, які зазначає і в позовній заяві (а.с.20-24).

Незважаючи на наявність доказів отримання відповідачем заяви позивачки, про що свідчить відповідний штамт із зазначенням вхідного № 504 та дати отримання 08 лютого 2021 року, такий документ не приєднаний до матеріалів адміністративної справи, а справу розглянуто без участі ОСОБА_1 . Докази належного повідомлення відповідачем позивачки про дату, час та місце розгляду справи про притягнення її адміністративної відповідальності матеріали справи не містять. Отже суд приходить до висновку про те, що розгляд справи відбувся з істотними порушеннями прав позивачки.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що адміністративною комісією справа про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності була розглянута без дотримання вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, без належного повідомлення позивачки, а тому постає питання об`єктивності та правомірності оскаржуваної постанови.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція 1950 р.) справедливий судовий розгляд забезпечується через певні права обвинуваченого на: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього; b) мати достатньо часу й можливостей для підготовки свого захисту; c) захищати себе особисто чи використовувати правову допомогу захисника на свій розсуд або, за браком достатніх коштів для оплати послуг захисника, користуватися послугами призначеного йому захисника безоплатно, якщо цього вимагають інтереси правосуддя; d) допитувати свідків обвинувачення або мати право на те, щоб їх допитали, а також вимагати виклику і допиту свідків з його сторони на тих же умовах, що й свідків обвинувачення; e) отримувати безкоштовну допомогу перекладача, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не говорить цією мовою.

Критерії недопустимості доказів ЄСПЛ віддає на розсуд національному законодавцеві, утримуючись від пред`явлення конкретних вимог.

Аналізуючи практику ЄСПЛ, можна зробити висновок, що при вирішенні питання про недопустимість доказів, національні суди повинні мати на увазі можливість обвинуваченого оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, а також обставини в процесі збирання доказів, що дозволяють їх вважати неприпустимими (Постанови ЄСПЛ у справі «Ялло проти ФРН» від 11.07.2006, у справі «Биков проти РФ» від 10.03.2009). Більш того, при дослідженні і оцінці доказів суди повинні враховувати подані зауваження і доводи сторін по таких доказів. Тільки в такому випадку судовий розгляд на підставі п.1 ст.6 Конвенції 1950 р. можна вважати справедливим.

У вирішенні питання про справедливий судовий розгляд ЄСПЛ, застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому.

Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не були надані достатні, допустимі та належні і достовірні докази, які б вказували як на подію, так і на наявність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень п. 3 ч. 3 ст. 286 цього Кодексу, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивачки, одночасно з ухваленням рішення, слід також закрити справу про адміністративне правопорушення. Питання про визнання оскаржуваної постанови протиправною не вирішується судом з огляду на положення ст. 286 КАС України в частині прав суду під час розгляду даної категорії справ.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду постановою у справі № 543/775/17 від 18 березня 2020 року зробила висновок про те, що відповідно до положень статей 3, 5 Закону № 3674-VI «Про судовий збір» серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому, вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України вважає, що судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17 від 18 березня 2020 року в розмірі 454 гривні 00 копійок.

Керуючись ст. ст. 6,8,9,12,72-79,91-94,139,192-228,241-250,255,257-263,286 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Солонянської селищної ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Солонянської селищної ради № 13 від 17 березня 2021 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу без зазначення його розміру.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.156 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутності події і складу правопорушення.

Стягнути з Виконавчого комітету Солонянської селищної ради за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 29 квітня 2021 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина