Справа № 380/9335/20
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 квітня 2021 року

Київ

справа №380/9335/20

адміністративне провадження №К/9901/6782/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н. В.,

суддів: Мацедонської В. Е., Уханенка С. А.

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 380/9335/20

за позовом ОСОБА_1

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни,

про визнання протиправною та скасування постанови

за касаційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Хоми О. П.,

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді: Курильця А. Р., суддів Мікули О. І., Пліша М. А.,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог.

1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі - відповідач, Приватний виконавець Дорошкевич В. Л.), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 01 вересня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №62917530 з примусового виконання виконавчого напису від 14 серпня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (реєстровий № 16530), про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості у розмірі 5 854 грн 06 к.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. відкрито виконавче провадження з порушенням статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме виконавче провадження відкрито не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходженням майна. Позивач зазначає, що виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич В.Л. є місто Київ, тоді як ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та тимчасово проживає у місті Львові, у нього відсутнє майно на території міста Києва. У свою чергу відкриття виконавчого провадження з порушенням правил територіальної діяльності є підставою для скасування спірної постанови.

2.1. Позивач додатково зазначив, що адресою позивача як боржника у цьому виконавчому провадженні визначена адреса: АДРЕСА_2 . Відповідно до відомостей, що містяться у відкритих джерелах, а саме скріншоту з «Перегляду вулиць» в Ґуґл-Картах, за цією адресою знаходяться нежитлові приміщення. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо цього будинку відсутні будь-які відомості. Така адреса поряд із адресою реєстрації ОСОБА_1 зазначена і в заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» від 31 серпня 2020 року (вх. № 16467) про примусове виконання рішення та у виконавчому написі від 14 серпня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (реєстровий № 16530), який позивач має намір також оскаржувати.

3. Відповідачем 17 листопада 2020 року електронною поштою подано матеріали виконавчого провадження та відзив на позовну заяву (вх.10397ел.), зміст якого полягає в обґрунтуванні законності оскаржуваної постанови. Зокрема, у відзиві зазначено, що до приватного виконавця Дорошкевич В.Л. звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі - ТОВ «Фінфорс» із заявою про примусове виконання виконавчого напису №16530 від 14 серпня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу міста Гораєм О.С. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 5 854 грн 06 к. Згідно з вказаним виконавчим написом місце проживання боржника ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 . Крім того, відповідач зазначає, що у заяві про примусове виконання рішення стягувачем зазначена аналогічна інформація щодо місця проживання боржника.

3.1. За доводами відповідача, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника, до відкриття виконавчого провадження. Представник відповідача зауважує, що виконавчі дії вчиняються лише після відкриття виконавчого провадження, натомість здійснення перевірки будь-якої інформації у виконавчому документі перед відкриттям виконавчого провадження не передбачено.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. ТОВ «Фінфорс» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва із заявою від 31 серпня 2020 року № б/н про примусове виконання рішення, яку зареєстровано відповідачем 31 серпня 2020 року за №18467.

5. Виконавчим документом, який підлягав виконанню, є виконавчий напис від 14 серпня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. (реєстровий № 16530), про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 5 854 грн 06 к.

6. У заяві ТОВ «Фінфорс» зазначено дві адреси ОСОБА_1 : адресу місця реєстрації: АДРЕСА_4 та адресу місця проживання: АДРЕСА_2 .

7. До заяви додано оригінал виконавчого напису №16530 від 14 серпня 2020 року та копія довіреності представника стягувача.

8. У виконавчому написі №16530 від 14 серпня 2020 року міститься інформація про адресу реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 та місце проживання: АДРЕСА_2 .

9. У кредитному договорі № 672145-А від 06 жовтня 2019 року, укладеному між позивачем та ТОВ «СС ЛОУН» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінфорс») указано, що зареєстрованим місцем проживання останнього є АДРЕСА_5 , адресою місця проживання зазначено: АДРЕСА_6 .

10. Постановою приватного виконавця Дорошкевич В.Л. від 01 вересня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62917530 з примусового виконання виконавчого напису від 14 серпня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. (реєстровий № 16530), про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у розмірі 5854 грн 06 к.

11. Боржником у виконавчому провадженні №62917530 визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

12. Стягувачем у виконавчому провадженні №62917530 визначено ТОВ «Фінфорс», адреса: 01042, м. Київ, Новопечерський провулок, буд. 19/3, корпус, 2, офіс 9.

13. Згідно з наявними в матеріалах виконавчого провадження №62917530 копій супровідних листів вище вказані постанови направлялись позивачу на дві адреси: 03067, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 51 та 82402, вул. Лесі Українки, буд. 9а, кв. 1, м. Стрий , Львівська обл.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

14. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (вул. Раїси, Окіпної, буд. 4а, оф. 71а, м. Київ, 02002) від 01 вересня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №62917530.

15. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачу було відомо, що місцем реєстрації позивача є адреса за межами його виконавчого округу, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження. За висновками судів попередніх інстанцій, за відсутності доказів проживання та наявності майна у позивача як боржника у виконавчому провадженні №62917530 у місті Києві, тобто у виконавчому окрузі, на території якого здійснює діяльність відповідач, у відповідача не було правових підстав для прийняття до виконання виконавчого документа шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 вересня 2020 року №62917530.

16. Посилання відповідача на практику Верховного Суду, викладену в ухвалі від 25 січня 2019 року у справі № 511/1342/17, стосовно того, що виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначене у виконавчому документі, за висновками судів попередніх інстанцій, не спростовує факту порушення відповідачем правил територіальної діяльності приватних виконавців, передбачених статтею 24 Закону №1404-VIIІ.

ІV. Касаційне оскарження

17. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 01 березня 2021 року.

18. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

19. Оскаржуючи судові рішення, прийняті за правилами статті 287 КАС України, відповідач зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, на підтвердження чого надає судові рішення у різних справах, як приклади прийняття судами попередніх інстанцій протилежних рішень у подібних правовідносинах. Зокрема у справах №№160/4982/20, 560/2520/20, 520/5603/20 рішення ухвалені на користь боржника щодо неможливості відкриття виконавчого провадження за місцем проживання боржника відмінним від місця його реєстрації, натомість у справах №№200/4020/20-а, 200/5040/20-а та 520/5605/20-а рішення прийняті на користь приватних виконавців та зроблено висновок щодо відсутності у приватного виконавця обов`язку перевіряти відомості щодо місця перебування боржника за адресою вказаною у виконавчому документі та відсутність підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем його виконання. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про наявність правової проблеми щодо правомірності відкриття виконавчого провадження за місцем проживання боржника, вказаному у виконавчому документі та/або заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження.

20. Таким чином, відповідач у касаційній скарзі обґрунтував наявність підстав, за яких рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

21. У касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пунктів 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

22. На обґрунтування наявності підстави для касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідач указує, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та вирішення питання про відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за місцем проживання/перебування боржника, вказаному у виконавчому документі та/або заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження.

23. За твердженням відповідача, суди попередніх інстанцій ототожнюють поняття «місце реєстрації» та «місце проживання». Такий висновок судів виключає можливість проживання боржника за іншою адресою, окрім адреси реєстрації, що унеможливлює застосування в повному обсязі приписів частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника, адже дана норма є диспозитивною, згідно з якою у стягувача є право вибору пред`явлення виконавчого документу або ж за місцем реєстрації або ж за місцем проживання боржника.

24. У касаційній скарзі відповідач не просить розглядати справу за участі його представника.

25. 15 березня 2021 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у зв`язку з доведенням відповідачем наявності підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України та витребувано матеріали справи з Львівського окружного адміністративного суду.

26. 24 березня 2021 року справа № 380/9335/20 надійшла до Верховного Суду.

27. 05 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив позивача на касаційну скаргу, в якому він, спростовуючи доводи касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

28. Відзив на касаційну скаргу не містить клопотання про розгляд справи за участі представника позивача.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

29. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

30. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

31. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

32. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

33. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

34. Частинами першою, другою статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

35. Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.

36. Частиною першою статті 4 Закону № 1404-VIIІ визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).

36.1. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

37. Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VIIІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10).

38. Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIIІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

39. На підставі частини першої статті 28 Закону № 1404-VIIІ копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

39.1. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

39.2. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

40. Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII).

41. Згідно зі статтею 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

42. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

43. Частинами першою, другою статті 25 Закону № 1403-VIII визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

44. Положеннями статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV) установлено, що «місце перебування» - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; «місце проживання» - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; «реєстрація» - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку».

45. Частиною другою статті 2 Закону № 1382-IV визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

46. За змістом статті 6 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

47. Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802; далі - Інструкція № 512/5, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

48. Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

48.1. У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

48.2. У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

49. Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

50. Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

51. Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

52. За змістом пункту 13 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою (додаток 3).

53. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

54. Відповідно до пунктів 1 та 2 Глави 12 розділу І Порядку № 296/5 захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна.

55. Згідно з підпунктами 2.1., 2.2. пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

55.1. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

56. Пунктом 4 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 визначено зміст виконавчого напису, зокрема, найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника.

VІ. Позиція Верховного Суду

57. У цій справі визначальним є питання про наявність у приватного виконавця під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження обов`язку та відповідних повноважень щодо перевірки відомостей, які містить виконавчий документ, зокрема, місце проживання (перебування) боржника, що впливає на місце виконання рішення.

58. Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIIІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

59. При цьому зазначена норма Закону не пов`язує місце проживання, перебування боржника - фізичної особи з його зареєстрованою адресою. Чинне законодавство не містить застережень про здійснення виконавчого провадження виключно за адресою реєстрації боржника.

60. Водночас слід ураховувати, що за змістом статті 6 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

61. Отже, визначальне значення для визначення місце виконання рішення має саме місце проживання / перебування боржника-фізичної особи, а не місце реєстрації боржника-фізичної особи. При цьому законодавець надає стягувачу альтернативу вибору: або за місцем проживання, або за місцем перебування боржника-фізичної особи.

62. Як установлено судами попередніх інстанцій, у виконавчому написі №16530 від 14 серпня 2020 року міститься інформація про адресу реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 та місце проживання: АДРЕСА_2 .

63. Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1404-VIIІ одним з обов`язкових реквізитів виконавчого документа є адреса місця проживання чи перебування боржника - фізичної особи.

64. Виходячи зі змісту частини четвертої статті Закону № 1404-VIIІ, при надходженні до приватного виконавця виконавчого документа, він зобов`язаний перевірити наявність в ньому всіх обов`язкових реквізитів, визначених частиною першою статті 4 Закону № 1404-VIIІ, зокрема, й щодо зазначення у виконавчому документі адреси місця проживання чи перебування боржника - фізичної особи.

65. Таким чином, враховуючи приписи статей 4, 24 Закону № 1404-VIIІ, місце виконання виконавчого напису нотаріуса на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження визначається не самостійно приватним виконавцем, а з огляду на відомості, що містить виконавчий документ, складений та виданий уповноваженою на те особою, в якому серед іншого зазначається місце проживання боржника, а також з урахуванням заяви стягувача. Саме на підставі таких відомостей приватний виконавець вирішує чи уповноважений він приймати до свого виконання виконавчі документи.

66. У разі встановлення, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання (не за місцем виконання, визначеним у виконавчому документі) приватний виконавець повертає його відповідно до приписів пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIIІ.

67. Наявність у виконавчому написі декількох адрес боржника не суперечить пункту 4 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5, якою визначено зміст виконавчого напису нотаріуса, зокрема, вказано, що виконавчий напис має містити місце проживання (місцезнаходження) боржника.

68. Крім того, на вчинення дій з перевірки відомостей, указаних у виконавчому документі, Закону № 1404-VIIІ та Інструкцією № 512/5 не відведено часу, оскільки, ураховуючи відомості виконавчого документа, виконавець повинен відкрити виконавче провадження не пізніше наступного дня після отримання виконавчого документа.

69. При цьому ні положеннями Закону № 1404-VIIІ, ні нормами Інструкції № 512/5 не уповноважено приватних виконавців витребовувати від стягувача відомостей на підтвердження місця проживання, перебування боржника (крім випадків пред`явлення виконавчого документа за місцезнаходженням майна боржника, а також у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи), адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі (з 12 червня 2020 року) або ставити під сумнів та перевіряти достовірність відомостей, що містить виконавчий документ.

70. Тобто, повноваження приватного виконавця відповідно до статті 4 Закону № 1404-VIIІ обмежуються лише перевіркою наявності у виконавчому документі усіх обов`язкових реквізитів та дотримання стягувачем вимог щодо пред`явлення виконавчого документа за місцем виконання, визначеному виконавчим документом.

71. На підставі частини першої статті 28 Закону № 1404-VIIІ, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

72. Таким чином, положення статті 28 Закону № 1404-VIIІ встановлюють імперативний обов`язок приватного виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що обумовлює відсутність меж розсуду у приватного виконавця при визначенні адреси боржника.

73. У цій справі судами попередніх інстанцій установлено, що постанови у матеріалах виконавчого провадження №62917530 направлялися позивачу на дві адреси: 03067, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 51 та АДРЕСА_4 , тобто, з дотриманням вимог статті 28 Закону № 1404-VIIІ.

74. Виходячи із системного тлумачення норм Закону № 1404-VIII, Закону № 1403-VIII, Інструкції № 512/5 можна дійти висновку, що на етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у приватного виконавця відсутній імперативний обов`язок, а отже, відсутній і будь-який механізм, спрямований на перевірку достовірності обов`язкових реквізитів виконавчого документа, у тому числі правильності визначення в ньому місця проживання боржника, а також на його перевірку.

75. Необхідно також зауважити, що відповідальність за правильність та достовірність відомостей, які містить виконавчий документ, несе особа, яка його склала.

76. Відповідно до підпунктів 2.1., 2.2. пункту 2, пункту 4 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 визначено зміст виконавчого напису, зміст заяви, яка подається стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу та передбачено, що у разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Натомість приватний виконавець таких повноважень не має.

77. У цій справі судами не встановлено обставин оскарження позивачем виконавчого напису нотаріуса, який містить відомості щодо його місця проживання, які позивач уважає недостовірними. При цьому позивач у позові вказує лише про намір оскаржити виконавчий напис нотаріуса.

78. Отже, на момент прийняття оскаржуваної постанови приватного виконавця виконавчий напис нотаріуса був чинним і не визнавався таким, що не підлягає виконанню.

79. Ураховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у вказаних категоріях справ залежить від встановлення обставин того чи знаходиться місце проживання або місця перебування боржника (фізичної особи), що вказане у виконавчому документі, в межах виконавчого округу приватного виконавця. Якщо місце проживання/перебування боржника - фізичної особи), вказане у виконавчому документі, знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця, то відкриття виконавчого провадження, за умови дотримання приватним виконавцем інших вимог Закону № 1404-VIII, є правомірним.

80. Відповідна правова позиція вже викладена в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року в справі № 460/3537/20 (пункт 74).

81. Зазначена правова позиція узгоджується з наявною судовою практикою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо застосування статей 4, 24 Закону № 1404-VIII.

82. Зокрема, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 25 січня 2019 року в справі № 511/1342/17 погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що «стягувач, користуючись своїм правом вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, обрав саме Київський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за місцем перебування боржника. За таких обставин, враховуючи, що державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу».

83. В ухвалі Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 07 серпня 2020 року в справі № 200/16684/17 зазначено, що «зі змісту наведеної норми частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання».

84. В ухвалі від 06 серпня 2020 року в справі № 369/12476/19 Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду, відмовляючи у відкриті касаційного провадження, серед іншого зазначив, що постановою приватного виконавця від 04 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №369/10398/16-ц, ВП № 59963035, в якому зазначений боржник та його адреса у м. Києві.

84.1. За висновками Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, адреса боржника, зазначена у виконавчому листі та у кредитному договорі, є ідентичною. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження наявні зворотні повідомлення, отримані боржником за цією адресою. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу також вказана адреса у м. Київ.

84.2. Суд також зауважив, що будь-які заяви боржника про зміну адреси проживання чи реєстрації в матеріалах виконавчого провадження та в матеріалах даної цивільної справи не містяться.

84.3. Оскільки документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі, а у разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження, документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження, то Верховний Суд підтвердив, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що приватний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв у межах та у спосіб, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги.

84.4. Таким чином, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, надаючи оцінку діям державних та приватних виконавців щодо перевірки адрес, визначених у виконавчих документах, у справі № 369/12476/19 виходив з того, що при відкритті провадження виконавець має повноважень перевіряти їх достовірність.

85. Разом з тим у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року в справі № 380/7750/20 викладено іншу правову позицію, відповідно до якої Суд дійшов висновку, що хоча приватний виконавець не має обов`язку перевіряти вірогідність відомостей, які зазначено у виконавчому документі, водночас, приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (частина друга статті 4 Закону № 1403-VIII), повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (частина перша статті 4 Закону № 1403-VIII). Закріплені у статті 4 Закону № 1403-VIII засади діяльності, зокрема, приватного виконавця вимагають діяти добросовісно, що, окрім іншого, вимагає від нього більш вдумливого і ретельно виваженого підходу до виконання своїх професійних обов`язків (пункти 79-80).

86. За наслідком розгляду справи № 380/7750/20 Верховний Суд дійшов висновку, що, отримавши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, в якій, як і в указаному виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відсилають до різних виконавчих округів (Львівська область та місто Київ відповідно). Звідси виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ (пункт 81 Постанови).

87. Відповідно до частини першої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

88. З урахуванням викладеного, колегія судді дійшла висновку про наявність підстав для відступу від висновків щодо застосування положень статей 4, 24 Закону 1404-VIIІ, викладених у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року в справі № 380/7750/20, та передачі справи на розгляд палати, до якої входять ця колегія.

Керуючись статтями 341, 345, 346 - 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови передати на розгляд судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян, до якої входить колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що розглядає цю справу.

Ухвала набирає законної сили з дати її проголошення, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач: Н. В. Шевцова

Судді: В. Е. Мацедонська

С. А. Уханенко