Справа № 540/2544/20
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2544/20
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шляхтицького О.І.

суддів: Семенюка Г.В. , Домусчі С.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року по справі № 540/2544/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому позивач просив :

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що полягає у нездійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби ОСОБА_1 перед звільненням;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби перед звільненням та здійснити виплату після перерахунку недоплаченого розміру.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ОСОБА_1 проходив військову службу на офіцерських посадах в підрозділах Міністерства оборони України. 11 січня 2018 року позивача звільнено в запас з військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України.

При звільненні позивачу виплачено одноразову грошовому допомогу. Проте, під час розрахунку розміру одноразової грошової допомоги не були враховані індексація грошового забезпечення, розмір якої за останній повний місяць несення служби склав 1772 грн 57 коп., та щомісячна додаткова грошова винагорода, яка склала - 4646 грн 70 коп. У зв`язку з чим, позивач звертався до військової частини НОМЕР_1 з проханням здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги з урахуванням зазначених складових грошового забезпечення. Відповідачем відмовлено у здійсненні перерахунку та рекомендовано попередньо звернутись до Департаменту фінансів Міністерства Оборони України за погодженням.

Позивач, звернувшись до Міністра оборони України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України з аналогічними вимогами, отримав відмову у здійсненні перерахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення.

Відмову у перерахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення, позивач вважає протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач проти задоволенні позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначив, оскільки пунктом 38.6 розділу XXXVIII Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 (далі - Інструкція (чинна на момент звільнення позивача)) визначено, що до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включається оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). У зв`язку із цим щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до розрахунку.

Індексація грошових доходів громадян не відноситься до щомісячних та додаткових видів грошового забезпечення, тому не враховується при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги у разі звільнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова) була встановлена щомісячна додаткова грошова винагорода.

Пунктом 8 цієї Постанови було видано наказ Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550 «Про затвердження Інструкції про розмір і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовців Збройних Сил України» передбачено, що зазначена винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (у тому числі до одноразової грошової допомоги у разі звільнення, яка також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення).

Враховуючи зазначене вище, відповідач вважає, що підстави для здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги позивачу з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби перед звільненням та здійснення виплати після перерахунку недоплаченого розміру - відсутні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Херсонський окружний адміністративний суд рішенням від 18 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнив.

Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, яка полягає у нездійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби ОСОБА_1 перед звільненням.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди за останній повний місяць служби перед звільненням та здійснити виплату перерахованої одноразової грошової допомоги з урахування виплаченої суми.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- судом першої інстанції не враховано, що індексація грошових доходів громадян не відноситься до щомісячних та додаткових видів грошового забезпечення, тому не враховується про обчисленні розміру одноразової грошової допомоги у разі звільнення;

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у Збройних Силах України з 1992 року до 11.01.2018.

Відповідно до наказу № 7 від 11.01.2018 командира військової частини НОМЕР_1 , виданого на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 492 від 18.11.2018, з 11.01.2018 майора ОСОБА_1 , старшого інженера інженерно-авіаційної служби виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Крім того, відповідно до цього ж наказу позивачу здійснені наступні виплати: «…Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 450% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну додаткову грошову винагороду згідно чинного законодавства у розмірі 60% за період з 01.01.2018 по 11.01.2018.

Виплатити грошову компенсацію вартості не отриманого речового майна згідно довідки № 8 від 09.01.2018 в сумі 65 467 гривень 12 копійок (шістдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят сім гривень 12 копійок).

Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, відповідно до пункту 33.1. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260, у розмірі 7 744 гривні 50 копійок.

Виплатити грошову допомогу при звільненні згідно чинного законодавства за 33 (тридцять три ) роки календарної вислуги…».

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 127 784,25 грн. При проведенні розрахунку одноразової допомоги при звільнені відповідачем включено до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні наступне: оклад за військовим званням: 125,00 грн.; посадовий оклад: 1075,00 грн.; надбавка за вислугу років: 480,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань: 840,00 грн.; надбавка за особливості проходження служби: 161,25 грн.; надбавка 118,25 грн.; надбавка за таємність: 107,50 грн.; премія: 4837,50 грн.; разом - 7744,50 грн. Розрахунок одноразової грошової допомоги у разі звільнення здійснений наступним чином: 7744,50*50%*33 = 127784,25 грн., що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 06.10.2020р. №600.

Під час розрахунку розміру одноразової грошової допомоги не були враховані індексація грошового забезпечення, розмір якої за останній повний місяць несення служби склав 1 772 грн 57 коп, та щомісячна додаткова грошова винагорода, яка склала - 4646 грн 70 коп., що позивач вважає протиправним.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з проханням здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відповідачем відмовлено у здійсненні перерахунку та рекомендовано звернутись до Департаменту фінансів Міністерства Оборони України за погодженням.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Міністра оборони України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України з листом від 04.05.2020 про сприяння у вирішенні питання щодо нарахування і виплати недоплаченої одноразової грошової допомоги.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.06.2020 №0290/Зв/554 позивачу відмовлено у перерахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення з огляду на відсутність законних підстав. Вказана відмова мотивована з посиланням на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та наказу Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550 «Про затвердження Інструкції про розмір і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовців Збройних Сил України».

Не погоджуючись з викладеною позицією та вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, що виразилась у нездійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги у разі звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно із частиною 2 статті 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (далі Постанова № 889) встановлено військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) щомісячну додаткову грошову винагороду: з 1 квітня 2013 року у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

На виконання Постанови № 889 Міністерством оборони України прийнято Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України від 24.10.2016 № 550 (далі - Інструкція № 550).

Згідно підпункту 2.2 пункту 2 Інструкції № 550 передбачено виплату винагороди військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 2.1 цього пункту) до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 8 Інструкції № 550 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідач, відмовляючи у задоволені заяви позивача, керувався положеннями Інструкції № 550 та Постановою № 889 як спеціальними нормативно-правовими актами, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, не врахувавши при цьому пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Так, частиною 4 статті 9 Закону № 2011 Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення повинен застосуватися саме Закон № 2011, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 06.02.2019 (справа № 522/2738/17) дійшла наступних висновків.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як розрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

За наведеного правового регулювання та обставин справи Верховний Суд погодився із висновком суду першої інстанції що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення, з якого нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду передбачену Постановою № 889.

У численних постановах (зокрема, від 31 липня 2019 року у справі № 826/3398/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 520/3505/19, від 16 грудня 2019 року у справі № 825/812/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 822/2741/17, від 28 лютого 2020 року у справі № 817/1427/17, від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17, від 10 липня 2020 року у справі № 760/8406/16-а) Верховний Суд сформував правову позицію у цій категорії справ, відповідно до якої щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена Постановою № 889, належить включати до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

У цьому випадку на час ухвалення рішення судом, Великою Палатою Верховного Суду було висловлено правову позицію щодо складових грошового забезпечення військовослужбовців, а тому суд при перегляді судових рішень повинен керуватися саме нею.

Аналогічного висновку дійшо Верховний Суд у постанові від 19.10.2020 у справі№ 826/2205/17 (адміністративне провадження № К/9901/22440/18).

Доводи апеляційної скарги

Апелянт посилається на положення Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 у № 260, пунктом 8 якої встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Проте, колегія суддів зазначає, що частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 826/3398/17.

Також, згідно з частинами 2 та 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Слід зазначити, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункові величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати індексацію грошових доходів одноразовим видом грошового забезпечення, тому апелянт протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.

А відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року по справі № 540/2544/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.