Справа № 420/7821/20
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7821/20

Суддя першої інстанції Бутенко А.В.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 00:00.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2020р. акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнати протиправною бездіяльність щодо списання/припинення податкових зобов`язань, що виникли під час ліквідаційної процедури товариства та зобов`язання припинити податкові зобов`язання, що виникли на підставі податкових декларацій, поданих під час ліквідаційної процедури:

з екологічного податку за 4 квартал 2016 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 24.01.2017 року; за 1 квартал 2017 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 19.04.2017 року; за 2 квартал 2017 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 13.12.2017 року; за 3 квартал 2017 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 02.01.2018 року; за 4 квартал 2017 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 23.01.2018 року; за 1 квартал 2018 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 20.04.2018 року; за 2 квартал 2018 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 18.07.2018 року; за 3 квартал 2018 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) № від 23.10.2018 року; за 4 квартал 2018 року із уточнюючою податковою декларацією № від 20.04.2019 за 4 квартал 2018 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) № від 23.01.2019 року;

- з рентної плати за 1 квартал 2017 року від 19.04.2017 року №; за 2 квартал 2017 року від 15.01.2018 року №; за 3 квартал 2017 року від 16.01.2018 року № (уточнююча податкова декларація з рентної плати за 3 квартал 2017 року від 25.01.2018 року №); за 4 квартал 2017 року від 17.01.2018 року №;

- з ПДВ за січень 2017 року № від 17.02.2017 року; за лютий 2017 року № від 20.03.2017 року; за березень 2017 року № від 20.04.2017 року; за квітень 2017 року № від 18.05.2017 року; за листопад 2017 року № від 18.12.2017 року; за лютий 2018 року № від 16.03.2018 року;

- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік № від 09.02.2018; на 2018 рік № від 09.02.2018 року. /а.с.221-226/

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі постанови господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року АТ «Одеська ТЕЦ» визнано банкрутом. Враховуючи п.1.3 ст.1 ПК України, а також положення ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), оскільки підпунктом 37.3.4 ст.37 ПК України, нормами ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено підставу для припинення податкового обов`язку боржника, якого визнано банкрутом, щодо обчислення та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) термін сплати яких настав після моменту визнання боржника банкрутом. Тому, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо списання/припинення податкових зобов`язань товариства, що виникли на підставі податкових декларацій, поданих під час ліквідаційної процедури.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року позовні вимоги задоволенні з підстав того, що боржник у справі про банкрутство, щодо якого ухвалене рішення про визнання його банкрутом, на підставі положень ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» має право на легітимне очікування щодо звільнення від податкового обов`язку сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом. Податковий обов`язок АТ «Одеська ТЕЦ», що виник в ліквідаційній процедурі в період з 13.12.2016р. по 15.01.2019р. на підставі податкових декларацій є припиненим у спосіб, встановлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції при вирішені справи обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на те, що Податковим кодексом України та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачено будь-яких виключень щодо нарахування та сплати податків підприємствами під час процедур банкрутства.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою господарського сулу Одеської області від 15.06.2001 року було порушено провадження в справі про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

На підставі постанови господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року АТ «Одеська ТЕЦ» було визнано банкрутом та відкрито стосовно нього ліквідаційну процедуру.

Відповідно до п.10 резолютивної частини постанови господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року про відкриття ліквідаційної процедури зазначено, що у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 15.01.2019 по справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 задовольнив клопотання Фонду державного майна України від 03.04.2018, провадження по справі про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ» закрив, скасовував мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру ліквідації АТ «Одеська ТЕЦ» та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого припинив.

За період з 13.12.2016 року (дата введення ліквідаційної процедури та визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ») та до 15.01.2019 року (дата припинення провадження в справі про банкрутство та закриття ліквідаційної процедури) було подано ліквідатором АТ «Одеська ТЕЦ» наступні податкові декларації:

- з екологічного податку за 4 квартал 2016 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 24.01.2017 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 98779,44грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти на суму 42432,93грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах на суму 104,88грн.;

за 1 квартал 2017 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 19.04.2017 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 157957,97грн.: скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 67321,95грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 324,70грн.;

за 2 квартал 2017 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 13.12.2017 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 133,98грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 93,71грн.;

за 3 квартал 2017 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 02.01.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 133,98грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 27,05грн.;

за 4 квартал 2017 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 23.01.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 70441,70грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 12080,74грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 28,74грн.;

за 1 квартал 2018 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 20.04.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 188574,51грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 24390,88грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 38,93грн.;

за 2 квартал 2018 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 18.07.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 7529,76грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 328,89грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 4,44грн.;

за 3 квартал 2018 року (із розрахунком №1, розрахунком №2, розрахунком №3) № від 23.10.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 148,97грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 2,07грн.;

за 4 квартал 2018 року із уточнюючою податковою декларацією № від 20.04.2019 за 4 квартал 2018 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) № від 23.01.2019 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 100050,50грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 62982,23грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 13,92грн.;

- податкову декларацію з рентної плати за 1 квартал 2017 року від 19.04.2017 року № на суму 142008,86грн.; за 2 квартал 2017 року від 15.01.2018 року № на суму 22019,23грн.; за 3 квартал 2017 року від 16.01.2018 року № на суму 17504,45грн. (уточнююча податкова декларація з рентної плати за 3 квартал 2017 року від 25.01.2018 року №, сума не змінилась); за 4 квартал 2017 року від 17.01.2018 року № на суму 112804,45грн.;

- податкову декларацію з ПДВ за січень 2017 року № від 17.02.2017 року на суму 5174657грн.; за лютий 2017 року № від 20.03.2017 року на суму 5772712грн.;

за березень 2017 року № від 20.04.2017 року на суму 6268257грн.; за квітень 2017 року № від 18.05.2017 року на суму 2260551грн.; за листопад 2017 року № від 18.12.2017 року на суму 1639123грн.; за лютий 2018 року № від 16.03.2018 року на суму 770070грн.

- податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік № від 09.02.2018 на суму 54795,99грн.; на 2018 рік № від 09.02.2018 року на суму 153004,14грн.

АТ «Одеська ТЕЦ» звернулося із заявами від 13.03.2020 №13/07-422; від 17.04.2020 №13/07-580 до податкового органу з проханням визнати податковий борг по податковим деклараціям, поданим в період ліквідаційної процедури погашеним на підставі норм закону.

ГУ ДПС в Одеській області повідомленням №7305/10/15-32-51-04-09 від 15.04.2020 року було відмовлено у списанні податкових зобов`язань.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо визнання податкового боргу по податковим деклараціям погашеним на підставі норм закону, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позову виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами пункту 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому, відповідно до пункту 37.3 статті 37 ПК України, підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є, зокрема скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

Слід зазначити, що Податковий Кодекс України не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій відповідно до пункту 1.3 ПК України.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів врегульовано Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року №2343-XII (в редакції Закону №4212-VI від 22.12.2011 та послідуючими змінами, чинними станом на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) (далі Закон № 2343-XII).

Частиною першою статті 7 Закону №2343-XII передбачено, що щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

Згідно з частиною 1 статті 38 Закону № 2343-XII, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, окрім іншого - строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

За приписами пункту 4-3 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2343-XII, провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Після припинення провадження у справі про банкрутство, забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Зазначені дії не поширюються на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, аналіз положень пункту 1.3. статті 1 ПК України, частини першої статті 7 та частини першої статті 38 Закону 2343-XII, дає підстави дійти висновку, що з моменту визнання боржника у справі про банкрутство банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, порядок погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з такого боржника регулюється Законом 2343-XII.

Отже, системний аналіз положень пункту 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України та положень частини першої статті 38 Закону 2343-XII дає підстави стверджувати, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом, крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Таким чином, ґрунтовним є висновок суду першої інстанції, що виникнення у боржника, щодо якого введено ліквідаційну процедуру у справі про банкрутство, податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав після моменту визнання боржника банкрутом, матиме наслідком порушення права такого боржника, яке визначене законодавством, на звільнення від сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що у свою чергу суперечить принципу правової визначеності, який є одним із елементів верховенства права.

При цьому, норми частини першої статті 38 Закону 2343-XII не передбачають виникнення податкового обов`язку у боржника, щодо якого господарським судом відкрито ліквідаційну процедуру, з підстав самостійного визначення таким боржником обов`язку щодо обчислення та декларування податків, податкових зобов`язань, термін сплати за якими настав після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

Тому, враховуючи приписи частини першої статті 38 Закону про банкрутство, а також положення підпункту 1.3. статті 1 та підпункту 14.1.147 статті 14 Податкового Кодексу України, суд першої інстанції правильно зазначив, що подання боржником, щодо якого введено ліквідаційну процедуру, декларацій до контролюючого органу не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

До того ж, аналогічних висновків щодо застосування зазначених норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 16.04.2019 , справа № 925/871/15.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивачем подано податкові декларації з податків, податкових зобов`язань, за 2017 рік та 2018 рік.

Водночас, постановою господарського суду Одеської області від 13.12.2016 по справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 визнано АТ «Одеська ТЕЦ» банкрутом та відкрито відносно АТ «Одеська ТЕЦ» ліквідаційну процедуру, а ухвалою господарського суду Одеської області від 15.01.2019 року по справі задоволено клопотання Фонду державного майна України від 03.04.2018, провадження по справі про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ» закрито, скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру ліквідації АТ «Одеська ТЕЦ» та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого припинено.

Отже, податкові декларації з податків, податкових зобов`язань, за 2017-2018 роки подано позивачем в період ліквідаційної процедури після визнання банкрутом, а відтак, суми визначених самостійно податкових зобов`язань не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Також суд зазначає, що боржник у справі про банкрутство, щодо якого ухвалене рішення про визнання його банкрутом, на підставі положень статті 38 Закону про банкрутство має право на легітимне очікування щодо звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

Легітимні очікування безпосередньо випливають із конституційної норми - частини другої статті 19 Конституції України, за якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, зумовлює раціональне сподівання такого боржника на те, що після встановлення його неплатоспроможності у нього не виникають додаткові зобов`язання.

Аналогічну правову позицію щодо виникнення податкового обов`язку у боржника висловив Верховний Суд у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 910/14827/16.

За таких підстав, правильним є висновок суду першої інстанції, про помилковість висновку відповідача щодо наявності податкового боргу у позивача, який виник на підставі поданих податкових декларацій з податків, податкових зобов`язань, за 2017-2018 роки.

У постанові Верховного Суду від 14.11.2019р. по справі №818/1896/18 сформульовано наступний правовий висновок: підставою для припинення нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших видів санкцій за всіма видами заборгованості боржника є прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, що визначено нормою абзацу п`ятого частини першої статті 38 Закону № 2343-ХІІ в редакції Закону № 4212-VI (абзац четвертий частини першої статті 23 Закону № 2343-ХІІ, чинній до 19 січня 2013 року).

Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №1089-р від 07.11.2014, внесені зміни до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.02.2013 року №96 «Про приватизацію об`єктів паливно-енергетичного комплексу», яким було включено АТ «Одеська ТЕЦ» до переліку об`єктів паливно-енергетичного комплексу та групи Г, які підлягають приватизації, які були чинними на момент постановлення ухвали господарським судом Одеської області від 15.01.2019 року по справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010.

Зазначений висновок підтверджується також і тим, що відповідно до п.4-3 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII, після припинення провадження у справі про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про обґрунтованість позову, оскільки з часу визнання позивача банкрутом та запровадження ліквідаційної процедури до припинення справи про банкрутство, у позивача не виникло жодних податкових зобов`язань, в тому числі податкового боргу.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Колегія суддів не сприймає посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 04.02.2020р. у справі № 1170/2а-881/12, з якої вбачається, що спір у зазначеній справі виник з приводу підстав для включення до складу валових доходів коштів, які отримано позивачем у справі у вигляді капітальних трансфертів і використано за їх цільовим призначенням, та податковим органом зроблено висновок про збільшення суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість та про зменшення суми бюджетного відшкодування, оскільки такі кошти не включаються до валових доходів.

Так, у наведеній постанові позивач - Державне підприємство, знаходилось під дією мораторію, передбаченого статтею 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що діяла до 19.01.2013р. та перебувала в судовій процедурі розпорядження майном, натомість АТ «Одеська ТЕЦ» перебувала в іншій судовій процедурі - ліквідація, що є суттєво відмінною за наслідками введення, ніж процедура розпорядження майном.

Водночас, визначення мораторію відповідно до статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції закону з 19.01.2013р.), і відповідно до ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до 19.01.2013р.) врегульовує порядок зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на зупинення виконання боржником грошових зобов`язань АТ «Одеська ТЕЦ»» у справі про банкрутство було введено ухвалою господарського суду Одеської області від 15.06.2001 року, борг по податковим деклараціям, по яким було неправомірно зараховано податковим органом до сплати кошти, виник під час ліквідаційної процедури, а не до відкриття провадження в справі про банкрутство. Тому вказана стаття Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не застосовується.

При цьому релевантними до спірних правовідносин є висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 12.03.2019р., справа №910/14827/16; від 16.04.2019р. справа №925/871/15, у яких зазначено, що, враховуючи пункт 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України, а також те, що положеннями ст.38 Закону України «Про відновлення і платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (яка встановлює наслідки визнання боржника банкрутом внаслідок відкриття ліквідаційної процедури, що є однією із судових процедур у справі про банкрутство) встановлено, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), то на підставі підпункту 37.3.4 статті 37 ПК України, нормами ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено підставу для припинення податкового обов`язку боржника, якого визнано банкрутом, щодо обчислення та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) термін сплати яких настав після моменту визнання боржника банкрутом.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «Одеська ТЕЦ» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Крім того, слід зазначити, що у справі про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ» ухвалою господарського суду Одеської області від 23.03.2017 року було визнано кредиторську заборгованість зі сплати податків на суму 18857770,37грн. перед ДПІ у Суворовському районі м. Одеси в третю чергу, що виникла до моменту введення ліквідаційної процедури.

Під час ліквідаційної процедури, ліквідатором було здійснено повне погашення визнаних кредиторських вимог ДПІ у Суворовському районі м. Одеси в третю чергу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.01.2019 року про припинення провадження в справі про банкрутство було залишено без розгляду заяви податкового органу про визнання кредиторських вимог в ліквідаційній процедурі, тобто визнано не було.

Враховуючи викладене, суд вважає, що податковий обов`язок АТ «Одеська ТЕЦ», що виник в ліквідаційній процедурі в період з 13.12.2016 по 15.01.2019 на підставі перелічених вище податкових декларацій є припиненим у спосіб, встановлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи вірно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, правильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.