Справа № 400/3890/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3890/20

Категорія: 106030000

Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Поварчук В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року по справі за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 86 302,07 грн.,

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 86302,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами службового розслідування, встановлений факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди, внаслідок неналежного виконання посадових обов`язків, умисних протиправних дій, у за результатами службового розслідування, встановлений факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди розмірі 86302,07 грн. виплаченої відповідачу заробітної плати за період з 01.01.2019 по 12.02.2019, з 03.04.2019 по 11.07.2019 та з 25.07.2019 по 18.09.2019, за час відсутності за основним місцем роботи, перебування за кордоном у цей період.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 86302,07 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що заробітна плата виплачується за виконану роботу, водночас позивач в періоди зазначені в позові роботу не виконувала та на робочому місці не перебувала. При цьому вказує, що вина відповідача випливає з наданих до суду документів: акту службового розслідування, листа слідчого управління та іншими.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 29.04.2016 р. по 02.10.2019 р. працювала в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Миколаївській області на посаді головного спеціаліста відділу карантину рослин управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області.

27.08.2019 року на адресу позивача надійшла ухвала Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19.08.2019 про прийняття адміністративного позову до розгяду та відкриття провадження у справі №485/1281/19 за позовною заявою начальника КП "Снігурівський благоустрій" до головного спеціаліста відділу карантину рослин управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області Явтушенко О.В. про скасування постанови від 09.08.2019 №249 про накладення адміністративного стягнення.

11.09.2019 р. позивачем було отримано запит слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області від 10.09.2019 р. №6089/24-2019 та від 11.09.2019 №7533/24-2019 про надання документів, що стосуються діяльності головного спеціаліста відділу карантину рослин управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області ОСОБА_1 та провідного фахівця відділу контролю у сфері насінництва та розсадництва управління фітосанітарної безпеки Головного управління ОСОБА_2 .

На підставі отриманої інформації позивачем відповідно до наказу від 13.09.2019 р. №180, створено комісію для проведення службового розслідування стосовно наявності чи відсутності в діях головного спеціаліста відділу карантину рослин Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області ОСОБА_1 складу дисциплінарного правопорушення, інших порушень вимог закону в межах її компетенції та обставин, викладених в матеріалах судової справи №485/1281/19.

За результатами службового розслідування, 01.10.2019 складено відповідний акт, яким встановлено порушення головним спеціалістом відділу карантину рослин ОСОБА_1 правил внутрішнього службового розпорядку, Кодексу законів про працю України, Законів України Про державну службу, Про карантин рослин, посадових інструкцій. Наслідком протиправних дій ОСОБА_1 є безпідставна виплата заробітної плати працівникові, який відсутній на робочому місці, що може вважатися матеріальною шкодою, спричиненою протиправними діями.

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області №578-к від 02.10.2019 року звільнено ОСОБА_1 з посади державної служби за згодою сторін.

З метою повернення коштів, позивачем 07.11.2019 р. було направлено ОСОБА_1 пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, в якій запропоновано відповідачу до 12.01.2020 року добровільно відшкодувати завдану державі шкоду у розмірі 86302,07 грн.

Відповідачем завдану матеріальну шкоду не відшкодовано, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про наявність в діях відповідача вини (недобросовісності) в отриманні заробітної плати за період з 01.01.2019 по 12.02.2019, з 03.04.2019 по 11.07.2019 та з 25.07.2019 по 18.09.2019 в сумі 86302,07 грн.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до змісту позовних вимог, які сформував позивач звертаючись до суду, такі вимоги сформовано в аспекті протиправних дій відповідача та безпідставно набутого останнім коштів виходячи із того, що відповідач за час відсутності за місцем роботи отримував заробітну плату.

Частиною 4 ст. 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з п.17 ч.1 ст. 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1 Закону України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015 року (далі-Закон №889-VIII), державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №889-VIII) державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби та рангу.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Колегія суддів зазначає, що грошове забезпечення за своїм змістом є винагородою за державну службу, а виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), тобто гарантією соціального захисту державного службовця.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами службового розслідування, встановлений факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди, внаслідок неналежного виконання посадових обов`язків, умисних протиправних дій, у розмірі 86302,07 грн. виплаченої відповідачу заробітної плати за період з 01.01.2019 по 12.02.2019, з 03.04.2019 по 11.07.2019 та з 25.07.2019 по 18.09.2019, за час відсутності за основним місцем роботи, перебування за кордоном у цей період.

Позивач просить стягнути з відповідача матеріальних збитків (безпідставно набута заробітна плата) в сумі 86302,07грн., як недобросовісно набуті грошові кошти.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 Цивільного кодексу України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Статтею 1166 ЦК України передбачені загальні підстави для відшкодування майнової шкоди, де головною умовою її відшкодування є доведення вини особи, яка цю шкоду завдала.

Як встановлено судом та не спростовано представником позивача, недобросовісності з боку набувача допущено не було, а наявності рахункової помилки з боку позивача при нарахуванні відповідачу заробітної плати також не встановлено.

Закони України не містять умов щодо можливого зворотного стягнення (відшкодування) сум грошового забезпечення, у разі, якщо відповідні виплати нараховані правильно, без будь-якої помилки.

Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 у справі №501/2500/15-ц дійшов висновку, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Отже, як свідчать встановлені обставини справи, грошове забезпечення у розмірі 86302,07 грн. було виплачено відповідачу за відсутності недобросовісності з боку останньої або рахункової помилки з боку позивача та фактично було єдиним засобом до існування відповідача, з огляду на відсутність в неї будь-яких інших доходів, що з огляду на приписи ст. 1215 Цивільного кодексу України, зумовлює відсутність у відповідача обов`язку по поверненню позивачу наведеної суми.

Крім того, позивач в акті службового розслідування від 01.10.2019 зазначив, що безпідставне нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 70793,40 грн. потребує додаткової кваліфікації уповноваженими на те правоохоронними органами.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Миколаївській області розглянувши матеріали досудового розслідування, визнав позивача потерпілим у кримінальному провадженні №0003088 у зв`язку із завданням матеріального збитку неправомірними діями ОСОБА_1 у сумі 86302,07 грн.

Доводи апелянта, що вина відповідача випливає з наданих до суду документів: акту службового розслідування, листа слідчого управління та іншими, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки станом на час розгляду справи відсутній вирок суду, яким визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3ст.191 Кримінального кодексу України (в частині привласнення грошових коштів та завдання збитків), що вірно зазначено судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про наявність в діях відповідача вини (недобросовісності) в отриманні заробітної плати за період з 01.01.2019 по 12.02.2019, з 03.04.2019 по 11.07.2019 та з 25.07.2019 по 18.09.2019 в сумі 86302,07 грн.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, вірно встановив фактичні обставини справи та дав їм правову оцінку, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, що не може бути підставою для скасування судового рішення.

Крім того, зазначаю, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення

Повний текст постанови складено та підписано 28 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова