Справа № 730/318/21
Суддя: Ріхтер В. В.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/318/21
Номер провадження 2-а/730/4/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2021 р. м.Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Ніжинського районного відділу поліції у Чернігівській області, інспектора СПД № 1 ВП №1 Ніжинського РВП Варави В.Г., Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ніжинського районного відділу поліції у Чернігівській області, інспектора СПД № 1 ВП №1 Ніжинського РВП Варави В.Г., Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 947044 від 30 березня 2021 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки на час звернення до суду з адміністративним позовом позивач пропустив строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, з клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач не звертався, а також не було сплачено судовий збір.

21 квітня 2021 року на виконання ухвали суду від 16.04.2021 року, позивач надав відповідну заяву з поясненнями щодо пропущеного строку на звернення до суду, а також квитанцію про сплату судового збору.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд враховує таке.

Частиною 2 ст. 286 КАС України встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як установлено з позовної заяви, а також з долученої до позовної заяви копії постанови про накладення адміністративного стягнення, правопорушення було вчинене 30 березня 2021 року. З цієї ж постанови убачається, що позивач її отримав 30 березня 2021 року, що підтверджується його власноручним підписом.

Позивач звернувся до суду 15 квітня 2021 року, що підтверджується відповідною відміткою суду.

Відповідно до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ст.ст. 288, 289 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Частиною 6 ст.161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч. 2ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ч.3 ст.9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом наведених процесуальних норм законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

У своїй первісній позовній заяві позивач зазначає, що поліцейські «забрали документи, пішли до службового автомобіля.., після чого винесли мені якийсь папірець і попросили мене розписатися в тих місцях, де вони показували ручкою, що я й зробив».

На думку суду, вказані пояснення позивача не є переконливими.

Так, позивач є дорослою, дієздатною людиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорту.

Дуже сумнівним виглядає те, що доросла людина може добровільно підписати якийсь «папірець» лише на прохання працівників поліції, при цьому, знаходячись поряд із батьком, як про це зазначає позивач.

В такому віці позивач не може не розуміти того, що, підписуючи будь-які документи, він є відповідальним за свої власноручні дії.

У подальшому, у своїй заяві від 21.04.2021 року, позивач вже зазначає, що він розумів, що ставить свої підписи саме у постанові про адміністративне правопорушення, однак робив це за вказівками працівників поліції, які погрожували забрати автомобіль та поставити його на штрафмайданчик.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що працівники поліції погрожували забрати автомобіль, оскільки позивач був разом із батьком, який би міг, в разі потреби, транспортувати автомобіль додому.

Суд також бере до уваги те, що Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

З цієї справи убачається, що позивач є водієм, має відповідне посвідчення водія НОМЕР_1 від 14.12.2012 року, тобто позивач зобов`язаний знати вимоги ПДР, в тому числі, й порядок притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

У цій справі позивач добровільно, без примусу, що позивачем й не заперечується, підписав саме постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому, підпис позивача стоїть у графі про отримання копії постанови, що, на думку суду, виключає інше будь-яке смислове значення чи розуміння того, за що саме було зроблено підпис, а тому, доводи позивача, що підпис він поставив, аби не забрали автомобіль, є непереконливими.

З пояснень самого позивача чітко убачається, що він підписував саме постанову про адміністративне правопорушення, й навіть, якщо припустити, що він її не отримав одразу на місці, то він не міг не розуміти та не знати про таку постанову, а тому не був позбавлений можливості її отримати у будь-який час після її винесення, або звернутися з відповідними скаргами щодо ненадання такої постанови, або звернутися одразу безпосередньо до суду за захистом своїх прав.

Також, суд бере до уваги те, що позивач спочатку зазначає, що отримав копію постанови 09.04.2021 року, після чого заплатив штраф, а потім зазначає, що отримав копію постанови 15.04.2021 року у Борзнянському відділі поліції, однак при подачі до суду позовної заяви на зворотному боці постанови зазначив, що її отримав 14.04.2021 року, чим допускає протиріччя та суперечності своїх пояснень.

Таку процесуальну поведінку позивача суд розцінює виключно як намагання заплутати суд у даті отримання ним постанови.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

В клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивачем не вказуються такі причини пропуску строку для звернення до суду.

Суд безсумнівно переконаний, а це й не заперечується позивачем, що він точно знав про винесену щодо нього постанову. Фактично позивачем пропущено строк оскарження через те, що він розмірковував, подавати йому позов, чи ні.

Жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутися за судовим захистом, в матеріалах справи не міститься.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.02.2019 у справі №819/859/16, у якій, зокрема, суд зазначив про те, що пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, зазначені позивачем підстави для поновлення строку не можна визнати поважними, оскільки останні не є такими, що не залежать від волі особи, яка подає позовну заяву, і не надають їй права у будь-який необмежений після спливу цього строку час реалізовувати право на звернення до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку було залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи невиконання позивачем у встановлений строк вимог ухвали, суд вважає необхідним повернути позовну заяву з додатками.

При цьому з огляду на положення ч. 8 ст. 169 КАС України позивач не позбавлений права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 169, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до суду із адміністративним позовом відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ніжинського районного відділу поліції у Чернігівській області, інспектора СПД № 1 ВП №1 Ніжинського РВП Варави В.Г., Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, з додатками повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ріхтер В.В.