Справа № 420/5022/21
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5022/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Танцюри К.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Росвен Інвест Україна, про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Росвен Інвест Україна, визнання протиправною та скасування постанови Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича №63999788 від 28.12.2020 р. про відкриття виконавчого провадження та №63999788 від 29.12.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; визнання протиправною та скасування постанови Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича №63999788 від 29.12.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Ухвалою суду від 19.04.2021р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з урахуванням особливостей провадження передбачених статтею 287 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначав, що вважає постанови Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича №63999788 від 28.12.2020 р. про відкриття виконавчого провадження та №63999788 від 29.12.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Так, як зазначив позивач, його місцем реєстрації є АДРЕСА_1 та позивач працює в ТОВ «Спільне підприємство «Рисоіл Термінал», що знаходиться у місті Чорноморськ, Одеська область. Поряд з цим, як вказав позивач, у нього відсутнє майно, яке перебуває на території м. Києва. Позивач, посилаючись на положення Закону України «Про виконавче провадження», практику Верховного Суду та те, що відповідач при отриманні виконавчого напису №2117, виданого 16.12.2020 року, мав повернути виконавчий документ стягувачу, однак, всупереч нормам чинного законодавства, відкрив виконавче провадження, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи, однак відзив на позовну заяву надано не було. 27.04.2021р. до суду від відповідача надійшли витребувані судом матеріали виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження 28.12.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Табінським Олегом Володимировичем відкрито виконавче провадження №63999788 з виконання виконавчого напису №2117, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною «про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованість у сумі 16 655,14грн., згідно кредитного договору від 29.12.2012р., укладеного з АТ «СБЕРБАНК».

29.12.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Табінським Олегом Володимировичем у виконавчому провадженні №63999788 прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається, зокрема, на приватних виконавців.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 3 ст.26 Закону №1404-VIII визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною першою статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

За змістом ст.19 Закону №1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» визначено вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження.

За правилами п.3 ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Крім того, п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У пункті 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), зазначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження, зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

При цьому, згідно п.4 розділу ІІІ Інструкції №512/5, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За п.10 розділу ІІІ Інструкції №512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що відповідний орган виконавчої служби приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких територіально знаходиться у межах зони діяльності такого органу ДВС, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Як вбачається з постанови про звернення стягнення на заробітну плату,пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.12.2020р., виконавче провадження №63999788 відкрито за зазначеною адресою проживання/знаходження боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що вказана адреса є адресою місця проживання, перебування або роботи боржника. Будь-яких даних, які б підтверджували наявність майна у позивача за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачем до суду не надано.

При цьому, при зверненні з позовом до суду та в обґрунтування вимог позивач заперечує будь-яке відношення до зазначеної адреси.

Натомість, як підтверджується матеріалами справи, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та працює в ТОВ«Спільне підприємство Рисоіл Термінал» за адресою: Одеська обл., м.Чорноморськ.

Суд зазначає, що вказана у заяві стягувача інформація про проживання боржника та у виконавчому написі, не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса без перевірки державним виконавцем інформації щодо проживання боржника на час вчинення відкриття виконавчого провадження.

Поряд з цим, пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції №512/5 передбачено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича №63999788 від 28.12.2020 р. про відкриття виконавчого провадження та №63999788 від 29.12.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви управління, суд вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1816,00грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича від 28.12.2020р. про відкриття виконавчого провадження №63999788.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського Олега Володимировича №63999788 від 29.12.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича (вул. Старосільська 1-У, офіс №3, м.Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,) судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра