Справа № 540/2732/19
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 р.м. ОдесаСправа № 540/2732/19
Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

13:40, м. Херсон;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

24.11.2020 року;

Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

За участю: секретаря Іщенка В.О.

представника відповідача Козлова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КМК" на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КМК" до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КМК» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі:

№ від 13.09.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 151125 грн.;

№000220522 від 13.09.2019 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 379 грн.;

№ від 13.09.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, щодо сплати податковими агентами із доходів платника податку у вигляді з/п у сумі 24329,21 грн.;

№ від 13.09.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у сумі 2027,51 грн.;

№ від 13.09.2019 року, яким застосовані штрафні санкції у сумі 510 грн.;

№ від 04.12.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем по податку па прибуток приватних підприємств у сумі 181766 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість, не дотримання вимог законодавства про оподаткування доходу фізичних осіб є необґрунтованими та безпідставними. Позивач провадить свою діяльність із повним дотриманням правил податкового законодавства та бухгалтерського обліку, а всі операції, які були предметом податкового контролю, оформлені належними договорами, видатковими та податковими накладними, розрахунковими і бухгалтерськими документами тощо, за якими вбачається зміст операцій, їх обсяги, вартість та їх використання в межах господарської діяльності. Однак, під час перевірки відповідачем не надано належної правової оцінки специфіки господарської діяльності позивача, необґрунтовано не враховано первинні, бухгалтерські і розрахункові документи. Висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на податковій інформації про не підтвердження правомірності дій платника відповідними товарно-транспортними документами, неможливість встановити придбання товару по ланцюгу постачання. У ході проведення перевірки перевіряючим було надано усі документи бухгалтерського та податкового обліку, які засвідчують правомірність дій платника, підтверджують факт реальності господарських операцій, правомірність формування податкового кредиту та витрат. Висновки контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства базуються на припущеннях перевіряючих, а первинна бухгалтерська документація товариства не була досліджена під час перевірки належним чином. Зазначені обставини свідчать про те, що збільшення зобов`язань згідно оскаржуваних рішень є неправомірним, необґрунтованим, що є безумовною підставою для задоволення адміністративного позову та скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті та перевіривши первинні документи, врахувавши невідповідність у змісті товарно-транспортних накладних пунктів навантаження-розвантаження маршрутам руху автомобілів, зазначеним в податкових накладних, відсутність в товарно-транспортній документації повної адреси пункту навантаження овочевої продукції, а також врахувавши посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо ТОВ «Союз-Дельта», яка свідчила про відсутність у контрагента земельних ділянок для вирощування овочевої продукції та не підтвердження її придбання з метою подальшої реалізації позивачу, суд першої інстанції вказав на не доведеність ТОВ «КМК» наданими до перевірки документами факту отримання ТМЦ від контрагента, обґрунтованість висновків відповідача про порушення п.п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 5 П(с)БО 15 «Дохід», що призвело до заниження доходів за 2017 рік на загальну суму 589911 грн., а також п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ на загальну суму ПДВ 117982 грн. за квітень 2017 року.

Разом з цим, суд першої інстанції визнав обґрунтованими висновки контролюючого органу про порушення позивачем п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість на суму 737 грн. за березень 2018 року, з огляду на реалізацію гарбуза за вартістю, яка є нижчою ціни придбання. Мотивованими, за висновком суду, є також і доводи відповідача про порушення позивачем абз. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість на суму 2560 грн. за квітень 2017 року, а саме за рахунок списання овочевої продукції, придбаної у платників податку на додану вартість, але в результаті не використаної в господарській діяльності.

Також, оскільки відповідно до наказу та протоколу Загальних Зборів учасників ТОВ «КМК» приступив до виконання обов`язків директора з правом вчиняти юридичні дії від імені Товариства без довіреності, у тому числі підписувати договори, фінансові та банківські документи, у Статуті Товариства не міститься застережень про виконання обов`язків директора засновником на безоплатній основі і у період здійснення господарських операцій з 01.01.2016 року по 30.09.2018 року директору заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась, суд першої інстанції погодився і з обґрунтованістю виявлених порушень п. 51.1 ст. 51, п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, п.п. «б» п. 176.2 ст. 176, п.п. 1.2, п.п. 1.4, п.п. 1.6 ст. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних Положень Податкового кодексу України, розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) па користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1- ДФ), правомірністю визначення зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб, нарахування військового збору і застосуванням відповідних санкцій.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "КМК", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що в акті перевірки відсутні посилання на прямі порушення позивачем вимог податкового законодавства, обґрунтовані сумні щодо дійсності правочинів із контрагентами. В свою чергу, під час перевірки позивач документально підтвердив правомірність формування показників фінансової звітності, а висновки перевірки ґрунтуються виключно на податковій інформації з аналізу господарської діяльності контрагентів, наявності відповідних виробничих можливостей для здійснення операцій, а також про можливі порушення у податковій сфері. Разом з цим, необґрунтовано поза увагою суду першої інстанції залишено ту обставину, що протиправність висновків контролюючого органу про порушення платником правил оподаткування податком на доходи фізичних осіб, справляння військового збору встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, а відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України ці обставини додатковому доведенню не підлягають.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, у період з 08.07.2019 року по 26.07.2019 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «КМК» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, за результатом якої складено акт від 02.08.2019 року №107/21-22-14-01/23139717.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «КМК»:

1. п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України, п. 5 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, п. 9 П(С)БО 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 року №246, п. 10 П(С)БО 16 «Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, в результаті чого позивачем занижено податок па прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 145 341 грн., в т.ч.: за 2016 рік на суму 13 633 грн.; за 2017 рік на суму 106 1184 грн.; за 2018 на суму 25524 грн.

2. п. 188.1 ст. 188, абз. «г» п. 198.5, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 120 900 грн., в т.ч., по періодах: квітень 2017 на суму 47 363 грн.; травень 2017 на суму 30 889 грн.; жовтень 2017 на суму 42 202 грн.; квітень 2018 на суму 446 грн., та завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту (ряд 19 Декларації) на суму 379 грн. за грудень 2018 року.

3. п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, із сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 13.01.2015 року за №4, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 року за №111/26556, в результаті чого позивачем у податкових розрахунках за 1-4 квартали 2017-2018 р.р. не відображено суми поворотної фінансової допомоги наданої підприємству фізичними особами, яка їм повертається.

4. п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого підлягає визначенню сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на загальну суму 14 014,26 грн., у тому числі по періодах: за вересень 2016 року на суму 261 грн., за жовтень 2016 року на суму 261 грн., за листопад 2016 року на суму 261 грн., за грудень 2016 року на суму 288 грн., за січень 2017 року на суму 576 грн., за лютий 2017 року на суму 576 грн., за березень 2016 року на суму 576 грн., за квітень 2017 року на суму 576 грн., за травень 2017 року на суму 576 грн., за червень 2017 року на суму 576 грн., за липень 2017 року на суму 576 грн., за серпень 2017 року на суму 576 грн., за вересень 2017 року на суму 576 грн., за жовтень 2017 року на суму 576 грн. за листопад 2017 року на суму 576 грн., за грудень 2017 року на суму 576 грн., за січень 2018 року на суму 670,14 грн., за лютий 2018 року на суму 670,14 грн., за березень 2018 року на суму 670,14 грн., за квітень 2018 року на суму 670,14 грн., за травень 2018 року на суму 670,14 грн., за червень 2018 року на суму 670,14 грн., за липень 2018 року па суму 670,14 грн., за серпень 2018 року на суму 670,14 грн., за вересень 2018 року на суму 670,14 грн.

5. п. 1 ч. 1 ст. 7, абз. 1 ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, в результаті чого не визначено базу нарахування єдиного внеску та не нараховано єдиного внеску на загальну суму 17 128,54 грн., у тому числі по періодах: за вересень 2016 року на суму 319 грн., за жовтень 2016 року на суму 319 грн. за листопад 2016 року на суму 319 грн., за грудень 2016 року на суму 352 грн., за січень 2017 року на суму 704 грн., за лютий 2017 року на суму 704 грн., за березень 2016 року на суму 704 грн., за квітень 2017 року на суму 704 грн., за травень 2017 року на суму 704 грн., за червень 2017 року на суму 704 грн., за липень 2017 року на суму 704 грн., за серпень 2017 року на суму 704 грн., за вересень 2017 року на суму 704 грн., за жовтень 2017 року на суму 704 грн., за листопад 2017 року на суму 704 грн., за грудень 2017 року на суму 704 грн., за січень 2018 року на суму 819,06 грн., за лютий 2018 року на суму 819,06 грн., за березень 2018 року на суму 819,06 грн., за квітень 2018 року на суму 819,06 грн., за травень 2018 року на суму 819,06 грн., за червень 2018 року на суму 819,06 грн., за липень 2018 року на суму 819,06 грн., за серпень 2018 року на суму 819,06 грн., за вересень 2018 року на суму 819,06 грн.

6. п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176, п.п. 1.2, п.п. 1.4, п.п. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого підлягає визначенню сума податкових зобов`язань з військового збору за період, що перевірявся, на загальну суму 1167,9 грн.: у тому числі по періодах: за вересень 2016 року на суму 21,75 грн., за жовтень 2016 року на суму 21,75 грн. за листопад 2016 року на суму 21,75 грн., за грудень 2016 року на суму 24 грн., за січень 2017 року на суму 48 грн., за лютий 2017 року на суму 48 грн., за березень 2016 року на суму 48 грн., за квітень 2017 року на суму 48 грн., за травень 2017 року на суму 48 грн., за червень 2017 року на суму 48 грн., за липень 2017 року на суму 48 грн., за серпень 2017 року на суму 48 грн., за вересень 2017 року на суму 48 грн., за жовтень 2017 року на суму 48 грн. за листопад 2017 року на суму 48 грн., за грудень 2017 року на суму 48 грн., за січень 2018 року на суму 55,85 грн., за лютий 2018 року на суму 55,85 грн., за березень 2018 року на суму 55,85 грн., за квітень 2018 року на суму 55,85 грн., за травень 2018 року на суму 55,85 грн., за червень 2018 року на суму 55,85 грн., за липень 2018 року на суму 55,85 грн., за серпень 2018 року на суму 55,85 грн., за вересень 2018 року на суму 55,85 грн.

На підставі виявлених порушень, з урахуванням рішення ДПС України від 29.11.2019 року №11273/6/99/-00-08-05-01, Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі винесено податкові повідомлення рішення:

від 13.09.2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 120 900 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 30 225 грн.;

від 13.09.2019 року №, яким зменшено розмір від`ємного значення по податку на додану вартість у сумі 379 грн.;

від 13.09.2019 року №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510 грн.;

від 13.09.2019 року №, яким визначено грошове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, за основним платежем у розмірі 14 014,26 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 10 314,95 грн.;

від 13.09.2019 року №, яким визначено суму грошового зобов`язання по військовому збору за основним платежем у розмірі 1 167,9 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 859,61 грн.;

від 04.12.2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток за основним платежем у розмірі 106 184 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 26 546 грн.

Як вбачається з акту перевірки та результатів адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, підставою для висновків про порушення позивачем правил оподаткування податком на додану вартість, податком на прибуток, податком на доходи фізичних осіб та справляння військового збору стало:

1. не підтвердження факту постачання овочевої продукції від ТОВ «Союз-Дельта» у зв`язку із тим, що підприємство самостійно не вирощує овочеву продукцію та документує придбання у не виробників, в ланцюгах постачання яких не простежується придбання такої продукції; відсутність документів на транспортування овочевої продукції з м. Харків до м. Нова Каховка на час перевірки та не відповідність у представлених під час адміністративного оскарження результатів перевірки у змісті товарно-транспортних накладних пунктів навантаження-розвантаження маршрутам руху автомобілів (зазначеним в податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН підприємством ТОВ «Гранд-Майстер» (перевізником) на адресу ТОВ «Союз-Дельта», відсутність в наданих ТТН повної адреси пункту навантаження овочевої продукції. У зв`язку із чим, за висновком контролюючого органу, є недоведеним отримання ТОВ «КМК» овочевої продукції, необґрунтовано позицію щодо правомірності ведення бухгалтерського обліку на підставі наданих до перевірки первинних документів, використання лише документального оформлення господарських операцій без фактичного їх здійснення саме від контрагента-постачальника ТОВ «Союз-Дельта»;

2. реалізація позивачем придбаного у ТОВ «Грін Тім» гарбузу за вартістю, яка є нижчою ціни придбання.

3. не нарахування позивачем податкових зобов`язань у момент здійснення операцій зі списання капусти та редьки свіжої, які використано в операціях, що не є господарською діяльністю підприємства;

4. не нарахування та не виплата позивачем директору заробітної плати, не утримання податку на доходи фізичних осіб, не подання звітів про нарахування та не справляння з цього податку військового збору.

Не погоджуючись із висновками відповідача, посилаючись на їх неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення;

електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

За правилами п. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до п.п. 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно приписів п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За правилами п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно із п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Разом з цим, пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Згідно із пунктом 9 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.1999 року №246, первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат, зокрема, суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю) за вирахуванням непрямих податків; інші витрати, які безпосередньо пов`язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях.

До таких витрат, зокрема, належать прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати підприємства на доопрацювання і підвищення якісно технічних характеристик запасів.

Пунктом 10 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, передбачено, що собівартість реалізованих товарів визначається за Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

Наведені норми податкового законодавства дають підстави для висновку, що дохід, витрати, а також податковий кредит, для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути підтверджені фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність цих операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника.

Реальність (фактичне) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності виникає у результаті руху активів, зміни зобов`язань чи власного капіталу платника, відповідності економічному змісту господарських операцій, оформлених належним чином первинними документами.

Отже, проведення будь-якої господарської операції підприємства має бути зафіксоване у порядку, встановленому правилами податкового та бухгалтерського законодавства, підтверджуватись первинними і розрахунковими документами, якими відображено зміст операцій, порядок їх виконання, зміни майнового стану платника податків.

На переконання колегії суддів проведення будь-якої господарської операції підприємства має бути зафіксоване у порядку, встановленому правилами податкового та бухгалтерського законодавства, підтверджуватись первинними і розрахунковими документами, на підставі яких відбувається ведення бухгалтерського обліку платника, а отже визначальним для встановлення наявності податкових наслідків за результатом вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин із даними первинних документів, які можуть підтверджувати реальність господарських операцій.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Усуваючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд враховує, що 11.04.2017 року між ТОВ «КМК» та ТОВ «Союз-Дельта» укладено Договір поставки №11/04-17, за яким ТОВ «Союз-Дельта» зобов`язується поставляти та передавати у власність ТОВ «КМК» визначений у розділі 2 товар, а ТОВ «КМК» зобов`язується приймати та оплачувати на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору товаром за даним Договором є: продукти харчування в асортименті, за номенклатурою, у кількості та за ціною, що визначається видатковою накладною на кожну партію товару.

Згідно із п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору ТОВ «КМК» оплачує поставлений товар шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Союз-Дельта» протягом трьох днів з дня підписання видаткової накладної. Тара, пакування, доставка (у випадку доставки товару на умовах DDP) входять до ціни товару.

Загальна вартість товару, що передається за цим Договором, складає суму всіх визначених у видаткових накладних вартостей партій товару.

Оплата товару проводиться виключно на підставі наданих ТОВ «Союз-Дельта», оформлених відповідно до законодавства, рахунку-фактури, видаткової накладної та товарно-транспортної накладної (у випадку доставки товару на умовах DDP) та при умові реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.3 Договору приймання-передача товару оформлюється видатковою накладною в момент передачі товару ТОВ «КМК», яка підписується уповноваженими представниками сторін в 2-х оригінальних примірниках.

Доставка (передача) товару проводиться за домовленістю сторін на кожну партію товару на наступних умовах: DDP (доставка до визначеного покупцем місця), FCA (перевізник) або EXW (само вивіз), при цьому постачальник письмово надає покупцю перелік адрес, з яких відвантажується товар покупцю у випадку само вивозу.

Пунктом 9.1 визначено, що Договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2017 року, однак в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На підтвердження фактичного виконання умов вказаного Договору позивач як під час перевірки так і суду надав видаткові накладні від 13.04.2017 року №РН-0000019, від 15.04.2017 року №РН-0000020, від 17.04.2017 року №РН-0000021, від 20.04.2017 року №РН-0000024, №РН-0000025, від 21.04.2017 року №РН-0000026, №РН-0000027, від 22.04.2017 року №РН-0000028.

Під час постачання товару та його оплати ТОВ «Союз-Дельта» виписало податкові накладні від 13.04.2017 року №29, від 15.04.2017 року №35, від 17.04.2017 року №36, від 20.04.2017 року №44, №45, від 21.04.2017 року №46, №47, від 22.04.2017 року №54, суми ПДВ по яким позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Також, згідно наданих позивачем під час адміністративного оскарження висновків перевірки товарно-транспортних накладних від 13.04.2019 року №19, від 17.04.2017 року №21, від 20.04.2017 року №24, від 21.04.2017 року №27, від 22.04.2017 року №28, від 20.04.2017 року №25, від 21.04.2017 року №26, від 15.04.2021 року №20 постачання товару здійснювалось за замовленням ТОВ «Союз-Дельта».

Колегія суддів враховує, що за вказаними матеріалами можливо встановити зміст господарських операцій, їх виконання, у тому числі місце постачання товару, його вид та об`єми, вартість, осіб, уповноважених на одержання матеріальних цінностей, проведення оплати товару.

Вказані первинні документи містять відомості про підстави їх складання, необхідні реквізити, що дозволяють встановити їх оформлення на виконання господарських операцій, визначених у змісті цих операцій.

Таким чином, з огляду на зміст вищенаведених норм та характер спірних господарських операцій, позивач зобов`язаний був сформувати податковий кредит, включити витрати у складі оподаткування податком на прибуток, відповідно виконати податковий обов`язок з декларування податку на додану вартість т податку на прибуток, що в свою чергу здійснено позивачем у повному обсязі.

Всі зобов`язання, а також стан розрахунків позивача за цими операціями належним чином відображено позивачем у своєму податковому та бухгалтерському обліку, що в тому числі, не заперечується відповідачем.

Зазначені обставини свідчать про те, що висновки контролюючого органу про не підтвердження операцій за цими документами є оціночними, не спрямовані на виявлення фактичного допущення порушень у сфері оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток.

На момент виконання операцій контрагент позивача є діючим суб`єктом господарювання, платником податку на додану вартість.

Фактично, підставою для не визнання цих операцій стало врахування контролюючим органом податкової інформації стосовно відсутності у контрагента виробничих можливостей для виконання цих операцій, а також не підтвердження у ланцюгу постачання придбання товару, в подальшому реалізованого позивачу.

У тому числі, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем додатково наголошено на тому, що за представленими у товарно-транспортними документами не можливо встановити фактичне місце постачання/розвантаження товару, а контрагенти у ланцюгу постачання товару є фігурантами у кримінальній справі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від`ємного значення з податку на додану вартість.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару/робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Податкове законодавство не пов`язує право платника на податковий кредит з перебуванням його постачальника за юридичною адресою, з повнотою відображення постачальником у своїй податковій звітності відповідних господарських операцій, з фактичною сплатою постачальником податків до бюджету, з дотриманням ним законодавчо встановлених умов провадження господарської діяльності, в зв`язку із відсутністю в нього трудових та матеріальних ресурсів.

Апеляційний суд враховує, що правила перевезень вантажів автомобільним транспортом не встановлюють правил податкового обліку платників податку, а лише передбачають права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортні накладні, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту та включення витрат у складі оподаткування податком на прибуток, що спростовує висновок відповідача про виявлені під час перевірки порушення вимог податкового законодавства.

При цьому, доводи контролюючого органу про здійснення підприємствами операцій поза межами правового поля як під час перевірки так і під час розгляду справи не підтверджені з посиланням на відповідні судові рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що у позивача не виникло обставин, які б перешкоджали у відображенні результату господарських операцій у своєму бухгалтерському обліку, а відтак формуванню податку на прибуток та податку на додану вартість, опираючись на результат цих операцій.

Також, спростовуючи висновки відповідача про порушення позивачем п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 737 грн. за березень 2018 року, апеляційний суд враховує, що у перевіряємому періоді в межах Договору від 01.02.2018 року за №01022018П ТОВ «КМК» придбало у ТОВ «Грін Тім Трейдинг» сільськогосподарську продукцію гарбузи.

Під час постачання товару та його оплати ТОВ «Грін Тім Трейдинг» виписало податкові накладні від 05.02.2018 року №9, від 14.02.2018 року №19, №20, від 24.02.2018 року №38, суми ПДВ по яким позивач включив у складі податкового кредиту відповідного періоду.

Фактичне постачання товару між підприємствами оформлено видатковими накладними, згідно яких ціна придбання без ПДВ за 1 кг гарбуза склала: відповідно до ВН №23 від 05.02.2018 року - 3,35 грн./кг; відповідно до ВН №30 від 14.02.2018 року - 3,35 грн./кг; відповідно до ВН №32 від 14.02.2018 року - 3,35 грн./кг та 3,75 грн./кг; відповідно до ВН №45 від 24.02.2018 року - 4,2 грн./кг.

Згідно із видатковими накладними №18 від 20.02.2018 року, №9 від 21.02.2018 року, №26 від 21.02.2018 року вказаний товар позивачем реалізований за ціною 4,65 грн./кг; №23 від 04.03.2018 року за ціною 2,75 грн./кг.

Досліджуючи окремо вказані операції, контролюючий орган вказує, що придбана ТОВ «КМК» сільськогосподарська продукція за ціною 3,35 грн./1 кг в подальшому реалізована за ціною 2,75 грн./1 кг, тобто вартість реалізації продукції є нижчою ціни придбання на 0,6 грн. за 1 кг без ПДВ (3,35 грн./1 кг - 2,75 грн./1 кг).

Водночас, апеляційний суд враховує, що подальша позивачем реалізація продукції стосується товару одного типу, придбаного в межах конкретної господарської операції та відбувалась в різні періоди, що характерно впливає на вартість сільськогосподарської продукції.

Разом з цим, попередньо реалізована продукція за ціною вищою придбання товару, свідчить про досягнення підприємством вартості товару за ціною, що не є нижчою придбання відповідного товару.

В результаті, різниця у цінах реалізації товару у відповідних періодах не дає підстави для висновку про заниження податкових зобов`язань.

Також, не обґрунтованими є висновки контролюючого органу про визначення ТОВ «КМК» зобов`язання по податку на додану вартість у зв`язку із списанням згідно актів №1 від 18.04.2017 року, №2 від 03.04.2017 року сільськогосподарської продукції, відповідно, редьки свіжої у кількості 800 кг на загальну суму 2 666,66 грн. та капусти у кількості 1621 кг на загальну суму 10 131,25 грн.

При цьому, апеляційний суд враховує, що списання продукції позивачем відображено у своєму бухгалтерському обліку проводками: Дт 947 "Нестачі і втрати від псування цінностей" Кт281 "Товари на складі" на суму 12 797,91 грн., що також досліджено під час перевірки, тобто не заперечується відповідачем.

У тому числі, перевіркою підтверджено, що придбання сільськогосподарської продукції відбулось в межах господарських операцій між позивачем та ФГ «Алтан-Агро», ТОВ «НК Агролідер» та ФОП ОСОБА_1 . Вказані суб`єкти господарювання на момент операцій є платниками податку на додану вартість, а за їх результатом позивачем відповідні суми ПДВ включено у складі податкового кредиту.

Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що операції з придбання товару вчинені позивачем в межах своєї господарської діяльності, що виключає висновок про можливість застосування до спірних правовідносин наслідків, передбачених положеннями п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, та збільшення платнику грошового зобов`язання по податку на додану вартість.

Колегія суддів вважає за необхідне додати, що можлива збитковість операцій не впливає на їх фактичність та не охарактеризовує операції як такі, що не пов`язані із господарською діяльністю платника.

Разом з цим, апеляційний суд враховує, що дотримання позивачем вимог податкового законодавства та відсутність порушень у діях платника положень ст.ст. 51, 168, 176, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили в адміністративній справі №540/2480/19.

При цьому, у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року по справі №540/2480/19 встановлено, що відповідно до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «КМК» (нова редакція), затвердженого протоколом загальних зборів від 27.03.2012 року №1, виконавчим органом Товариства є Директор. Директор зобов`язаний: здійснювати керівництво поточною діяльністю Товариства, нести персональну відповідальність за діяльність Товариства, розподіляти обов`язки між заступниками директора Товариства, тощо.

В періоді, за який проводилась перевірка (з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року) керівництво підприємством (виконання функцій директора) здійснювалось безпосередньо його засновником гр. ОСОБА_2 відповідно до наказу №1 від 27.03.2012 року «Про покладення на ОСОБА_2 обов`язків директора». Відповідно до вказаного наказу ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків директора Товариства на підставі протоколу №1 загальних зборів Учасників від 27.03.2012 року з правом вчиняти юридичні дії від імені Товариства без довіреності, у тому числі підписувати договори, фінансові та банківські документи та вчиняти інші дії. Заробітна плата не призначалась.

Проаналізувавши положення ст.ст. 65, 80, 89 Господарського кодексу України та ст.ст. 21, 94 КЗпП України, апеляційний суд у вказаній справі дійшов висновку про необґрунтованість доводів контролюючого органу про те, що засновник ТОВ «КМК» ОСОБА_2 фактично перебуває у трудових відносинах із підприємством.

Апеляційним судом визначено, що відносини, які виникають при виконанні засновником (в даному випадку, гр. ОСОБА_2 ) функцій директора підприємства без укладання трудового договору є корпоративними, а отже у підприємства відсутній обов`язок укладати трудовий договір, нараховувати та сплачувати йому заробітну плату.

Відповідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів враховує, що обставини судового рішення у вказаній справі є аналогічними обставин, що є предметом судового розгляду у цій адміністративній справі.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року є доказом в даній справі в розумінні положень ч. 4 ст. 78 КАС України, оскільки містить інформацію щодо предмету доказування, а саме відсутності обов`язку у платника здійснювати нарахування та виплату засновнику підприємства заробітної плати, а відтак щодо нарахування та сплати податків і зборів за рахунок трудових нарахувань.

З огляду на те, що обов`язок зі справляння податку на доходи фізичних осіб та обрахунку військового збору, оформлення відповідної звітності прямо залежить від обов`язку нарахувати та виплатити платнику трудового доходу, а відсутність такого обов`язку у позивача підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили в іншій справі, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки контролюючого органу про порушення позивачем вищенаведених правил податкового законодавства, а відтак необґрунтованим визначення зобов`язань та застосування санкцій.

Враховуючи викладене, оскільки обставинами справи, зібраними матеріалами та нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, підтверджується правомірність дій платника, спростовуються висновки відповідача про виявлені порушення позивача у податковій сфері, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими та вбачає безумовні підстави для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

З огляду на те, що висновки суду не відповідають нормам матеріального і процесуального права, а також обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КМК" задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КМК" до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 13.09.2020 року №, №, №, №, №, від 04.12.2019 року №.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 28.04.2021 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло