Справа № 260/2692/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2692/20 пров. № А/857/330/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.11.2020р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт (суддя суду І інстанції: Гебеш С.А., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 20 хв. 12.11.2020р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 17.11.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

07.08.2020р. позивач Фізична особа-підприємець /ФОП/ ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті (в особі Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській обл.) серії АО № 0192424 від 29.07.2020р. про застосування адміністративно-господарського штрафу; стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.1-4).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.11.2020р. адміністративний позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській обл. про застосування адміністративно-господарського штрафу № 192424 від 29.07.2020р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача понесені судові витрати (а.с.105-110).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті, яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.114-118).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час здійснення рейдової перевірки проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу DAF 85CF340, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , за результатами якого виявлено, що навантаження на здвоєну вісь становить 21,750 тон при нормативно допустимому 16 тон.

По причині наведеного контролюючими особами складено акт перевірки, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами.

При цьому, водій автомобіля був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Будь-якого спростування допущеного порушення вимог ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» позивачем не наведено; натомість, останнім сплачено штраф в еквіваленті 2549 грн., що підтверджує висновки відповідача.

Водночас, на підставі представлених ОСОБА_1 документів останній був віднесений до автомобільних перевізників, оскільки жодного підтвердження перебування керованого ним автомобіля у користуванні та володінні третіх осіб не представлено. При цьому, позивач стверджував про належність йому вказаного автомобіля, а в судовому засіданні не довів наявність будь-яких трудових стосунків з ТзОВ «Агрошляхбуд-М».

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Вирішуючи наведений спір та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що спеціальним суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, є автомобільний перевізник, який надає послуги чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р. затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Згідно цих Правил перевізник це фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Позивач у змісті позовної заяви заперечує, що станом на час проведення рейдової перевірки він був автомобільним перевізником, що підтверджується товарно-транспортною накладною та договором оренди, які містяться в матеріалах справи.

Згідно договору оренди транспортного засобу № 3 від 02.01.2020р. позивач ФОП ОСОБА_1 передав у оренду ТзОВ «Агрошляхбуд-М» транспортний засіб марки DAF, модель 85CF340, тип: спеціалізований вантажний самоскид, колір білий, 2005 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до наявної у матеріалах справи накладної № 205 від 23.07.2020р., яка є обов`язковим документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, ТзОВ «Агрошляхбуд-М» здійснено перевезення вантажу «асфальтобетон»; доказів протилежного відповідачем не надано.

За таких умов автомобільним перевізником слід вважати ТзОВ «Агрошляхбуд-М», через що позивач не є суб`єктом відповідальності за порушення, передбачене абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що є самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 зареєстрований суб`єктом господарювання /ФОП/; індивідуальний код НОМЕР_3 ; є платником єдиного податку; основним видом діяльності визначено вантажний автотранспорт (КВЕД 49.41) (а.с.59).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 03.04.2018р. ОСОБА_1 є власником транспортного засобу вантажного автомобіля марки «DAF», модель « 85CF340» (спеціалізований вантажний самоскид), державний номер НОМЕР_1 (а.с.57-58).

23.07.2020р. уповноваженими особами відповідача - Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській обл. - проведено рейдову перевірку стосовно транспортного засобу марки «DAF», модель « 85CF340» (спеціалізований вантажний самоскид), державний номер НОМЕР_1 , щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами проведення рейдової перевірки складено Акт № 200695 від 23.07.2020р., відповідно до якого виявлено на автодорозі М-24 В.Добронь Мукачеве Берегово КПП «Лужанка» км 8+400 с.Страбичово, порушення надання послуг з вантажних перевезень із перевищенням вагових параметрів: на здвоєну вісь навантаження складає 21,750 тон при допустимих 16 тон; відсоток перевищення складає 35,9 % (а.с.54).

Водій автотранспортного засобу ОСОБА_1 надав для перевірки наступні документи:

посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_5 (а.с.57-58);

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 (а.с.57-58);

накладну № 205 від 23.07.2020р. (а.с.56).

Посадовими особами відповідача складено Акт № 0012632 від 23.07.2020р. про перевищення вищевказаним транспортним засобом нормативних вагових параметрів (а.с.50), квитанцію (талон) № 1380 від 23.07.2020р. про результати зважування (а.с.51), довідку № 0006249 від 23.07.2020р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю (а.с.52), розрахунок № 161 від 23.07.2020р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (а.с.53).

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, начальником Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській обл. 29.07.2020р. винесено постанову № 192424 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративного-господарського штрафу в розмірі 34000 грн. за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.6).

Як слідує із змісту заявленого позову, позивач ФОП ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги помилковістю віднесення його в розглядуваному випадку до автомобільних перевізників, недотриманням відповідачем процедури розгляду матеріалів перевірки та накладення на нього адміністративно-господарського штрафу (відсутність повноважень в автора спірної постанови), а також недоліками складених документів, що стосуються здійснення габаритно-вагового контролю.

Вирішуючи наведений спір, суд першої інстанції дійшов висновку про помилковість віднесення позивача в розглядуваному випадку до автомобільних перевізників; решта доводів позивача не аналізував.

Разом з тим, із наведеним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до абз.4 п.1 постанови КМ України № 442 від 10.09.2014р. «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Постановою КМ України № 103 від 11.02.2015р. затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті.

Згідно з п.1 цього Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМ України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 4 вказаного Положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному та залізничному транспорті.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затв. постановою КМ України № 1567 від 08.11.2006р.

Згідно п.3 зазначеного Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до п.п.26, 27 вказаного Порядку справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

У матеріалах справи є наявним повідомлення Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській обл. позивача про розгляд справи на 29.07.2020р. на 09 год. 30 хв. (а.с.62).

Позивач не заперечує отримання такого повідомлення; будь-яких доводів щодо неналежного повідомлення про час та місце розгляду справи не наводить.

Водночас, примірник постанови № 192424 від 29.07.2020р. про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративного-господарського штрафу вручено позивачу під розпис 29.07.2020р., що стверджується його підписом (зворот а.с.55).

Таким чином, будь-яких порушень під час розгляду матеріалів рейдової перевірки відповідачем не допущено.

Стосовно підписанта спірної постанови № 192424 від 29.07.2020р. колегія суддів зазначає, що у матеріалах наявна копія такої постанови, яка підписана керівником Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській обл. С.Слободянюком із прикладенням відповідної печатки (а.с.55).

Представлена позивачем копія вказаної постанови є іншою за формою, не містить печатки Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській обл., однак аналогічна за змістом (а.с.6).

Разом з тим, відповідачем під час розгляду справи представлено належно завірену копію постанови № 192424 від 29.07.2020р., яка складено за установленою формою, містить всі необхідні реквізити, дає можливість ідентифікувати її підписанта.

За таких умов сумніви щодо неналежного оформлення вказаної постанови (зокрема, підписання її не керівником Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській обл.) усунуті під час розгляду справи.

В частині доводів позивача про помилкове віднесення судом його до кола перевізників та допущеного порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» колегія суддів враховує наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені приписами Закону України № 2344-III від 05.04.2001р. «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст.1 цього Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затв. наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р., основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Згідно матеріалів рейдової перевірки від 23.07.2020р. перевезення вантажу належним позивачу вантажним автомобілем здійснював ОСОБА_1 на підставі накладної № 205 від 23.07.2020р. (а.с.56).

Відповідно до цього документу постачальником і отримувачем товару (асфальтобетон) визначено ТзОВ «Агрошляхбуд-М».

Між тим, вказана накладна не є товарно-транспортною накладною в розумінні Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затв. наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р., а відтак не визначає перевізника вантажу та не містить іншої інформації щодо перевезення вантажу.

Також представлені під час рейдової перевірки (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і накладна) свідчили про те, що саме позивач є автомобільним перевізником; жодних доказів зворотного позивачем не представлено.

Покликання на договір № 3 від 02.01.2020р. оренди транспортного засобу (вантажного автомобіля марки «DAF», модель « 85CF340» (спеціалізований вантажний самоскид), державний номер НОМЕР_1 ), який укладений між позивачем та ТзОВ «Агрошляхбуд-М», не може прийматися до уваги, оскільки відповідно до умов цього договору:

п.3.2 - передання транспортного засобу, що орендується, в користування оформляється актом приймання-передачі.

п.3.3 предмет оренди вважається переданим в оренду та повернутим з оренди з моменту оформлення відповідного акту приймання-передачі.

Оскільки позивачем не представлено на розгляд суду Акту приймання-передачі об`єкта оренди, укладеного на виконання цього договору, тому останнім не доведено фактичної передачі вантажного автомобіля в оренду ТзОВ «Агрошляхбуд-М».

Також під час судового розгляду позивачем не наведено правові підстави керування ним 23.07.2020р. орендованим ТзОВ «Агрошляхбуд-М» автомобілем (наявність трудових, цивільно-правових відносин тощо).

Отже, позивач безпосередньо із використанням свого власного вантажного транспорту здійснював перевезення вантажів, через що підпадає під визначення автомобільного перевізника в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Стосовно виявленого порушення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затв. постановою КМ України № 1567 від 08.11.2006р., державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п.16 цього Порядку під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Постановою КМ України № 879 від 27.06.2007р. «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно з п.3 цього Порядку габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затв. постановою КМ України № 30 від 18.01.2001р., транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо загальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно приписів п.22.5 Правил дорожнього руху України, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх параметрів перевищує фактичну масу понад 40 тон, навантаження на одиночну вісь - 11 тон, здвоєні осі - 16 тон, строєні осі - 22 тони здійснюється за спеціальними правилами.

За результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу DAF 85CF340, номерний знак НОМЕР_7 , встановлено, що навантаження на здвоєну вісь становить 21,750 тон при нормативно допустимому - 16 тон.

Зважування проводилось автоматичним приладом для зважування дорожніх транспортних засобів у динамічному режимі та вимірювання навантаження на вісь 030Т-AS2-PWIA. Вказаний засіб вимірювальної техніки № 439 зареєстрований в реєстрі органу з оцінки відповідності за № UA.TR.002.CB.0310-17 та відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки та Сертифікату перевірки типу № UA.TR.002.CB.0300-17, що підтверджено шляхом перевірки відповідності вимогам п.5.2 ДСТУ OIMLR 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та динамічному режимі, вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробовування».

Зважування належного позивачу автомобіля проводилося на діючому майданчику для проведення габаритно-вагового контролю.

Спільним наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства внутрішніх справ України № 1007/1207 від 10.12.2013р. затверджено Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затв. постановою КМ України № 198 від 30.03.1994р., перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно з ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 60 вказаного Закону передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Зокрема, відповідно до абз.16 ч.1 ст.60 цього Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи: за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Доводів на спростування вищевказаного порушення позивачем не наведено, при цьому покликання на неточності в Акті № 0012632 від 23.07.2020р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів є помилковими.

Також позивачем сплачено згідно платіжного доручення № 50 від 28.10.2020р. плату за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 2549 грн. (а.с.127), що свідчить про непослідовність позиції позивача в наведеній ситуації.

Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», через що є відсутніми правові підстави для скасування спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Наведені обставини в своїй сукупності мають визначальне значення для вирішення питання щодо правомірності притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, при цьому решта доводів сторін не носить принципового характеру.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення, з викладених підстав.

В порядку ст.139 КАС України належить провести розподіл судових витрат учасників справи наступним чином:

понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом справи, не підлягають відшкодуванню;

суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта (відповідача) Державну службу України з безпеки на транспорті.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.11.2020р. в адміністративній справі № 260/2692/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт, - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ; суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Державну службу України з безпеки на транспорті.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 28.04.2021р.