Справа № 400/3025/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3025/20

Категорія справи: 112010200 Головуючий в 1 інстанції:Малих О. В. Місце ухвалення рішення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірними дії, визнання протиправним та скасування рішення №264/03.20 р від 19.03.2020 р., зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в якому просить :

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України № 1788- ХІІ з 12.03.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 264/03.20 р від 19.03.2020 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу та до стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці ОСОБА_1 періоди роботи на підприємстві ДП НВКГ Зоря - Машпроект з лютого по квітень, з червня по грудень 2004 року, з січня по грудень 2008 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 з 12.03.2020 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України № 1788-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом рішення від 23.01.2020 року у справі № 1-р/2020, позивач має право на призначення пенсії при досягненні 50-річного віку. Відповідач протиправно, за наявності у позивача відповідного пенсійного віку та підтверджуючих документів про наявність пільгового стажу, відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, а тому вказує що рішення підлягає скасуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні з 12.03.2020 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 264/03.20 р від 19.03.2020 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу та до стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці ОСОБА_1 періоди роботи на підприємстві ДП НВКГ Зоря - Машпроект з лютого по квітень, з червня по грудень 2004 року, з січня по грудень 2008 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 з 12.03.2020 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Таким чином вважає, що норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині призначення пенсій на пільгових умовах за Списком №2 не підлягають застосуванню, оскільки норми ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрали чинності з 11 жовтня 2017 року, після внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIIIта відповідно, були прийняті після Закону України «Про пенсійне забезпечення», який був прийнятий 05 листопада 1991 року. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.03.2020 року позивач звернулась до ГУ ПФУ із заявою призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон України № 1058).

До заяви позивач надала: паспорт; картку фізичної особи - платника податків; трудову книжку; атестат № 9047 від 29.07.1985 року; довідку про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану ДП НВКГ Зоря - Машпроект від 19.02.2020 року № 08/5-414; копії наказів від 20.01.1998 року № 29, від 10.02.2003 року № 89, від 14.02.2008 року № 51 щодо затвердження результатів атестації робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення до них; індивідуальні відомості про застраховану особу на ім`я заявника.

Рішенням від 19.03.2020 року № 264/03.20-р позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України № 1058.

Не погоджуючись з вищевикладеним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, вважаючи обґрунтованою позицію позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин п. б ст. 13 Закону № 1788 у редакції, яка діяла до Закону України від 02.03.2015 р. № 213, прийшов до висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням віку та з урахуванням ефективного способу захисту порушеного права позивача зобов`язав відповідача призначити позивачу пенсію з дати звернення.

Також, вважаючи наведені відповідачем у спірному рішенні мотиви для відмови непереконливими, прийшов до висновку про задоволення вимоги позивача про зарахування до пільгового стажу періодів роботи на ДП НВКГ Зоря - Машпроект, оскільки позивачем наданими документами підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 р. № 1788-XII (Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (Закон № 1058-ІV).

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно п. «б» ч.1 ст.13 Закону № 1788-XII (у редакції від 02 березня 2015 р. № 213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць-після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.

Колегія суддів звертає увагу, що до внесення змін Законом № 213 у статтю 13 Закону № 1788 було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років з одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на 01.04.1968 по 30.09.1968 набували право на пенсію по досягненню 53 років 6 місяців.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (Закон № 2148-VIII), Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (Закон № 1058-ІV) доповнено розділом XIV «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Так, зокрема, згідно із пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV (в редакції Закону від 03.10.2017 № 2148-VIII), на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Разом з тим, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII (у новій редакції) був викладений п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону. Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 № 2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Проаналізувавши наведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Конституційним Судом України прийнято рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII».

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 (у редакції до внесення змін Законом № 213). Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного Рішення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення, стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного Рішення, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам…».

Проаналізувавши наведене рішення Конституційного Суду України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з 23.01.2020 (моменту прийняття цього Рішення КСУ) існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказані закони містять розбіжності, зокрема в умовах призначення пенсії жінкам на пільгових умовах за Списком № 2 щодо вікового цензу, який складає 50 років, за пунктом «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII), та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати до спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (заяви №846/16 та №1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є «практичними та ефективними». Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland»), заява № 31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Враховуючи наведені рішення ЄСПЛ та те, що національне законодавство допустило неоднозначне, множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, які звертаються за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, зокрема пункт «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та п. 2 ч. 2ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати найбільш сприятливий для вказаних осіб підхід, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у зразковій справі Верховного Суду у справі № 360/3611/20 від 21.04.2021 року.

За таких обставин, у розглядуваній справі до спірних правовідносин перевагу необхідно віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивачки, а саме пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, положення якого визнано неконституційними, який передбачав, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Як вбачається з оскаржуваного рішення відповідача, на день звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2 ОСОБА_1 виповнилося 51 рік 09 місяців. Страховий стаж позивачки, обчислений протягом вересня 1983 року січня 2020 року складає 34 роки 05 місяців 20 днів, у тому числі страховий стаж роботи в шкідливих та важких умовах праці за Списком №2-18 років 05 місяців 20 днів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно зазначено,що період роботи позивача на ДП НВКГ Зоря - Машпроект на посадах, що надають право на отримання пільгової пенсії підтверджено записами у трудовій книжці та копіями наказів від 20.01.1998 року № 29, від 10.02.2003 року № 89, від 14.02.2008 року № 51 щодо затвердження результатів атестації робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, індивідуальними відомостями про застраховану особу на ім`я позивача, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

Отже, відповідачем підтверджено, що позивачка має необхідний пільговий стаж за списком № 2 і на день звернення з заявою про призначення пенсії позивачці виповнилося 50 років.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням віку з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 р.

Разом з тим, слід зауважити, що апелянтом у оскарженому рішенні не надано оцінку наявності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 та поширення на позивача висновків Конституційного Суду України.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що відповідач, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим рішення № 264/03.20 р від 19.03.2020 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про зарахування до пільгового стажу періодів роботи на ДП НВКГ Зоря - Машпроект, суд зазначає, що не зарахування до страхового стажу та до стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці ОСОБА_1 періоди роботи на підприємстві ДП НВКГ Зоря - Машпроект з лютого по квітень, з червня по грудень 2004 року, з січня по грудень 2008 року не було підставою для надання відмови про призначення пенсії на пільгових умовах, а відтак в цій частині вимоги є безпідставними.

Водночас, Законом України № 1788-XII, постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993 року встановлено перелік документів які подаються для підтвердження стажу. При цьому ч.2ст.181 КЗпП України, .«ж» ст. 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Крім того у даному спорі суд не обраховує стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пільгову пенсію, оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача загального та спеціального трудового стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії на пільгових умовах є наявність визначеного законом як загального, так і спеціального стажу.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, апеляційний суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, а також рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), а відтак позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" статі 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 12.03.2020 р., не підлягають задоволенню.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення, водночас колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи в зобов`язальній частині відповідача щодо зарахування до страхового стажу певних періодів та зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України № 1788-ХІІ, а тому воно підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року скасувати в частині:

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу та до стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці ОСОБА_1 періоди роботи на підприємстві ДП НВКГ Зоря - Машпроект з лютого по квітень, з червня по грудень 2004 року, з січня по грудень 2008 року.

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 з 12.03.2020 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, а також рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15).

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова