Справа № 340/5504/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 340/5504/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року (головуючий суддя Кармазина Т.М.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі Відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області викладене у листі №2981-3354/Т-03/8-1100/20 від 26.10.2020 року про застосування обмеження максимального розміру пенсії при перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, ч.20 ст.86 Закону України починаючи з 01.10.2020, виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати, зазначеної в довідці Кіровоградської обласної прокуратури №21-17вих.20 від 07.10.2020 року про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, без обмеження максимальним розміром та виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити ОСОБА_1 виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разово та однією сумою з урахуванням довідки Кіровоградської обласної прокуратури №21-17 вих.20 від 07.10.2020 року про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, без застосування постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 р. № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області безпідставно обмежено перераховану пенсію Позивача до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року по справі №340/5504/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо застосування обмеження максимального розміру пенсії при перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 , виходячи з 60% від суми заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Кіровоградської області №21-17вих.20 від 07.10.2020 року, та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 137-140).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 143-146).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що законодавством передбачено для осіб, яким призначено пенсію за законодавством, яке не передбачало обмеження максимального розміру, лише збереження раніше призначеного розміру пенсії, але не передбачає право на здійснення перерахунку пенсії, у розмірі, що перевищує максимально встановлений розмір, а тому твердження Позивача про протилежне, на думку Відповідача, є помилковими.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначено, у тому числі те, що оскільки Позивач є пенсіонером за вислугою років і пенсія йому призначена у травні 2015 року, тобто до 01.01.2016 року, тому до розміру пенсії останнього не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначеної Законом №1697-VII, що передбачено ч. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходила службу в органах прокуратури.

Наказом в.о. прокурора Кіровоградської області №369ц від 28.05.2015 року була звільнена з посади прокурора відділу прокуратури області за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.108 зв. бік).

На момент звільнення стаж роботи Позивача в органах прокуратури складав 13 років 7 місяців 13 днів.

З 23.03.2015 року Позивачу встановлена 3 група інвалідності внаслідок загального захворювання, а з 25.05.2015 року - 2 група інвалідності внаслідок загального захворювання (а.с.101, 105).

Згідно з протоколом №21505 від 06.04.2015 року Управлінням ПФУ в м. Кіровограді позивачці з 23.03.2015 року призначена пенсія по інвалідності 3 групи у розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.87).

Згідно з протоколом №176401 від 03.06.2015 року Управлінням ПФУ в м. Кіровограді Позивачу з 25.05.2015 року призначена пенсія по інвалідності 2 групи у розмірі 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.102).

Згідно з протоколом №176401 від 04.06.2015 року Управлінням ПФУ в м. Кіровограді Позивачу з 29.05.2015 року призначена пенсія по інвалідності на підставі Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% від суми її місячної заробітної плати (а.с.106).

09 жовтня 2020 року Позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з вимогою про проведення перерахунку пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, без обмеження її максимального розміру, та виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат, до якої додала довідку Кіровоградської обласної прокуратури від 07.10.2020 року №21-17вих.20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії (а.с.67-69).

За наслідками розгляду вказаної заяви Відповідачем прийнято рішення №01 від 12.10.2020 про відмову в перерахунку пенсії, яке вмотивоване тим, що Позивач не має права на перерахунок пенсії (а.с.71-72).

16 жовтня 2020 року Позивач повторно звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з вимогою про проведення перерахунку пенсії за вислугу років у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, без обмеження її максимального розміру, на підставі довідки Кіровоградської обласної прокуратури від 07.10.2020 року №21-17вих.20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії (а.с.73-75).

За наслідками розгляду цієї заяви Відповідач листом №2981-3354/Т-03/8-1100/20 від 26.10.2020 року повідомив Позивача, що згідно заяви від 08.10.2020 року та на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, від 07.10.2020 року №21-17вих.20, ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.10.2020 року. Зазначено, що обчислення розміру пенсії Позивача проведено із заробітної плати 52970,40 грн. При цьому, роз`яснено, що розмір пенсійної виплати з 01.10.2020 складає 17120 грн. (52970,40 грн. х 60% = 31782,24 грн., але з урахуванням норм, визначених частиною 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, тобто 17120 грн.). Водночас, Відповідачем повідомлено, що рішення про відмову в перерахунку пенсії №01 від 12.10.2020 вважається недійсним (а.с.76).

Правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо застосування обмеження перерахованої пенсії Позивача максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність) є предметом судового розгляд у даній справі.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивачу пенсія була призначена 29.05.2015, за таких обставин, до розміру пенсії Позивача не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені частиною п`ятнадцятої ст.86 Закону №1697-VII.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законами України від 09.07.2003 №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-VI), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Станом на дату призначення Позивачу пенсії питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури було врегульоване положеннями ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, частина перша якої (в редакції чинній на час призначення пенсії) встановлювала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною 12 ст.50-1 Закону України Про прокуратуру №1789-ХІІ (в редакції чинній на час призначення пенсії) передбачалося, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Водночас вказаний закон втратив чинність згідно із Законом України Про прокуратуру від 14.10.2014 року №1697-VII, крім частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1 зокрема.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що спір у цій справі стосується правомірності обмеження пенсії за вислугу років Позивача максимальним розміром, що становить десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

Вперше обмеження максимального розміру пенсії були введені в дію Законом України Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року №3668-VI (далі Закон №3668-VI).

Статтею 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8.07.2011р. за №3668-VI (надалі - Закон №3668-VI) встановлено, що Максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У відповідності до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону №1058-IV та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Наведені норми кореспондуються з положеннями абзацу 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, відповідно до якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Як вбачається із матеріалів справи, Позивач вважає, що, з урахуванням норм Закону №3668-VI, до розміру пенсії останнього, призначеної до 01.01.2016 року, не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697-VII.

Колегія суддів вважає такі доводи помилковими, оскільки норму абзацу 2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI так як і до набрання чинності Законом №1697-VII.

В даному випадку, положення абзацу 2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, не скасовують обмеження розміру пенсії Позивача, а лише визначають, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

Колегія суддів зазначає, що наведені в п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

Положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону №3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

У даному контексті слід звернути увагу на правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 11 жовтня 2005р. № 8-рп/2005 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Так, у вказаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши у законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості (абзаци перший, другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Тобто, встановлюючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

Тлумачення п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1.10.2011р. і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом №3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1.10.2011р., але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до п.3 ч.1 ст.1 ЗУ «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Колегія суддів не знаходить у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.

При цьому, норми п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності Закону №3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст.2 Закону №3668-VI).

Норми ст.2 Закону №3668-VI кореспондуються з положеннями ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст.2 Закону №3668-VI, у тому числі Закону України «Про прокуратуру», та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за такого правового регулювання та встановлених обставин, відмова Відповідача у перерахунку і виплаті пенсії Позивачу без обмеження граничного розміру пенсії є законною і обґрунтованою та не призвела до зменшення розміру пенсії останнього, яку він отримував до цього. В даному випадку така відмова за своєю суттю не є звуженням обсягу вже набутих Позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 27 січня 2021 року підлягає скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2021 року Головному управлінню Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було відстрочено сплату судового збору у розмірі 1261,20 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі №340/5504/20 до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції у цій справі.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь Державного бюджету України з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7-А, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року по справі №340/5504/20 скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути на користь Державного бюджету України з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7-А, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов