Справа № 463/2762/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 463/2762/21 пров. № А/857/7463/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Стельмаха П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ,

на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 березня 2021 року (суддя Нор Н.В., час ухвалення 14:45 год., місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 16.03.2021р.),

в адміністративній справі №463/2762/21 за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),

про продовження строку затримання,

встановив:

У березні 2021 року позивач Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління ДПС України звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив продовжити строк затримання відповідача з метою ідентифікації та примусового видворення на строк 6 місяців, а саме до 08 год. 15 хв. 21.09.2021 року.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16 березня 2021 року адміністративний позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, на строк 6 місяців, а саме до 08 год. 15 хв. 21 вересня 2021 року.

З цим рішенням суду першої інстанції від 16.03.2021 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального прав, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що 21.09.2020 р. він був затриманий за спробу незаконного перетну державного кордону України. 24.09.2020 р. Старосамбірським районним судом Львівської області його було притягнуто до адміністративної відповідальності. 24.09.2020 р. позивачем було прийнято рішення про примусове повернення його з території України. 24.09.2020 р. Личаківським районним судом м.Львова прийнято рішення про примусове видворення і затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. Зазначає апелянт, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити одночасну наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури ідентифікації та неодержання інформації з країни його походження. Проте, судом першої інстанції не досліджений факт наявності або відсутності співпраці з боку відповідача в процедурі примусового видворення. Позивачем в свою чергу не наведено доказів, які свідчили б, що відповідач відмовляється співпрацювати. Вказує відповідач, що надав свої дійсні анкетні дані, встановлено, що він приїхав в Україну з метою навчання, був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні. Матеріали справи про примусове видворення містять також дактилокарту з його відбитками пальців, які відповідач не заперечував надати представникам позивача. Просить звернути увагу на те, що визначальним при розгляді даної справи є встановлення активних дій з боку іноземця для забезпечення ідентифікації з метою уникнення безпідставного обмеження свободи. Також вказує, що належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень запитів про надання інформації з країни його походження є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Однак такі докази в судовому засіданні досліджені не були.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 16.03.2021р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволоти частково, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24 вересня 2020 року Личаківським районним судом м. Львова прийнято рішення у справі №463/8990/20, яке набрало законної сили 21.01.2021 після перегляду апеляційним судом, про примусове видворення громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України. Також вказаним рішенням суду затримано громадянина Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 08 год. 15 хв. 21 вересня 2020 року. Рішення в частині видворення звернуто до негайного виконання (а.с.6-7, дані Єдиного державного реєстру судових рішень № 91774444).

08.10.2020 року відповідача було поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України у Волинській області.

Львівським прикордонним загоном до Департаменту консульської служби МЗС України направлено запит №21/10772 від 29.09.2020 р. Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України щодо ідентифікації та документування свідоцтвом на повернення громадянина Республіки Конго Есебі ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) (а.с. 8).

Згідно доводів позивача на час подання позову відповідь про виготовлення свідоцтва на повернення та наявність авіасполучення з Демократичною Республікою Конго до Львівського прикордонного загону не надходило.

Суд апеляційної інстанції вважає частково вірними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про продовження строку затримання відповідача, з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З аналізу вказаних норм видно, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його громадянської належності іноземця або походження.

Так, Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012р. (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Пунктом 1 розділу 6 Інструкції №353/271/150 передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Суд апеляційної інстанції враховує, що в матеріалах справи наявний письмовий запит до Департаменту консульської служби МЗС України, направлений Львівським прикордонним загоном 29.09.2020 р. №21/10772 щодо ідентифікації та документування свідоцтвом на повернення громадянина Республіки Конго Есебі ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ).

Однак відповідна інформація щодо особи відповідача на момент звернення до суду з даним позовом не одержана.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність відповіді Департаменту консульської служби МЗС України не є достатньою підставою для продовження строку затримання на 6 місяців лише за умови неможливості ідентифікації особи.

Позивач зобов`язаний приймати активні заходи з метою ідентифікації особи чи для вирішення інших питань в процесі затримання та примусового видворення іноземця (особи без громадянства).

Розглядуваний же адміністративний позов не містить жодних обґрунтувань того, яка існує необхідність затримання особи відповідача з метою його ідентифікації та документування свідоцтвом на повернення громадянина Республіки Конго ОСОБА_1 без невиправданих зволікань.

Крім цього, колегія суддів враховує, що рішення Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/8990/20 про примусове видворення громадянина Демократичної Республіки ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України було винесено ще 24.09.2020 року, і допущено до негайного виконання.

Також колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що позивач не надав доказів відмови відповідача у співпраці з метою його ідентифікації.

Таким чином, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апелянта про те, що позивачем не доведено відмову відповідача у співпраці з метою його ідентифікації, а також те, що з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України необхідно позивачу додатковий строк 6 місяців, до 08 год. 15 хв. 21 вересня 2021 року. При цьому колегія суддів враховує, що період примусового затримання відповідача триває уже більше півроку.

Однак, позивачем не наведено жодних вагомих обґрунтувань та доказів про те, із якими важливими перешкодами зіткнувся компетентний державний орган у процесі виконання судового рішення щодо примусового видворення відповідача за межі території України, і які об`єктивно зумовлюють необхідність продовження строку затримання відповідача до 21.09.2021 на 6 місяців для забезпечення такого примусового видворення.

Адміністративний позов не містить переконливих обґрунтувань про те, що період затримання відповідача ще на 6 місяців, тобто до 21.09.2021 року, буде більш ефективним, аніж попередні 6 місяців, у розглядуваних правовідносинах щодо реалізації позивачем своєї владної компетенції у процесі виконання судового рішення про примусове видворення відповідача.

Суд апеляційної інстанції також зазначає про необхідність врахування положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п.«ґ» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Крім цього, у п.103 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року (Справа № 50264/08 «Анатолій Руденко проти України») вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.

Також, у п.113 Рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 року (Справа № 22414/93 «Чахал проти Великобританії») зазначено, що будь-яке позбавлення волі відповідно до ст.5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до ст.5 п.1 (f) Конвенції.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для продовження строку затримання відповідача громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України ще на строк 6 місяців, а саме до 08 год. 15 хв. 21 вересня 2021 року.

При цьому, на переконання колегії суддів, достатній строк затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, може бути продовжений на строк 3 місяці, а саме до 08 год. 15 хв. 21 червня 2021 року.

Відтак, оскаржене рішення суду першої інстанції від 16.03.2021 року підлягає зміні в його резолютивній частині щодо часткового задоволення позову та строку затримання відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, а тому апеляційну скаргу необхідно задоволити частково, змінивши резолютивну частину рішення суду першої інстанції від 16.03.2021 року.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.11 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 289, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 березня 2021 року в адміністративній справі №463/2762/21 за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання змінити, а саме:

- в абзаці першому резолютивної частини цього рішення суду слово «задоволити» змінити словами «задоволити частково»;

- в абзаці другому резолютивної частини цього рішення суду слова «на строк 6 місяців, а саме до 08 год. 15 хв. 21 вересня 2021 року» замінити словами «на строк 3 місяці, а саме до 08 год. 15 хв. 21 червня 2021 року».

У решта частині рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 березня 2021 року в адміністративній справі №463/2762/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 28.04.2021 року