Справа № 400/4364/20
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/4364/20
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі за позовом Споживчого товариства "Південне споживче товариство" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року Споживче товариство "Південне споживче товариство" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.09.2020 року № 6, яким застосовано штрафну санкцію у сумі 23 092 грн. за порушення п. 1, п. 2, п.12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.09.2020 року №6, яким застосовано штрафну санкцію у сумі 23 090 грн. за порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

В обґрунтування позову зазначалось, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, тому підлягають скасуванню. Позивач вказує, що відповідач вийшов за межі предмета перевірки та охопив перевіркою питання, не передбачені Наказом на перевірку. Крім того, відповідач при складанні Акту перевірки, дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями; про ненадання позивачем документів, що підтверджують облік та походження товарів, які на момент перевірки знаходились на місці продажу; неможливості вручення позивачу акту перевірки в зв`язку з відсутністю останнього за своєю адресою (м. Миколаїв, вул. Софіївська, 25); не змістовність розрахунку штрафних санкцій відносно позивача.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Миколаїв, позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що згідно наказу № 1092 від 29.07.2020 року, в основу проведення фактичної перевірки вказано п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Отже, метою даної перевірки визначено здійснення контролю за дотриманням вищезазначених норм, тобто, відповідач в силу наведених законодавчих положень здійснив перевірки позивача. Враховуючи, що в статті 3 Закону №265, закріплена вимога щодо обов`язковості проведення розрахункових операцій з продажу підакцизних товарів, якими у тому числі є алкогольні напої, через програмні реєстратори розрахункових операцій. Тому, здійснення перевірки з питань порядку здійснення розрахункових операцій, може проводитись контролюючисм органом на підставі вищезазначених статей. Крім того, причин розбіжності між фактичною адресою та адресаю, зазначеною у фіскальному чеку, особа що проводила розрахунки, пояснити не змогла. Перевіркою також встановлено порушення позивачем п.1, п.2 статті 3 Закону №265, а саме, підприємством не проведено розрахункову операцію на повну суму покуми через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та проведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій на суму 20 грн., за адресаю вул.. Софіївська, буд 29А, м.Миколаїв, в наслідок чого контролюючим органом застосовано штрафну санкцію на суму 2 грн. Апелятом також зазначено, що у разі зміни адреса місця торгівлі, підприємство повинно було повідомити податковий орган, про такі зміни, для оформлення нової ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями. Таким чином, податкові повідомлення-рішення 07.09.2020 р. №6, №6. прийняті відповідачем у повній відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому підстави для скасування відповідних податкових повідомлень-рішень відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що рішенням суду повно та всебічно досліджено обставини справи та постановлено обґрунтоване рішення, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, Споживче товариство «Південне споживче товариство» зареєстровано як юридична особа 25.10.2001 року Миколаївською міською радою. Основним видом діяльності підприємства згідно КВЕД 47.11 є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

У період з 30 липня по 07 серпня 2020 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області проведено фактичну перевірку Споживчого товариства «Південне споживче товариство» (СП «Південне споживче товариство»), за наслідками якої складено Акт №0166/14/29/05/31715858 від 10.08.2020р.

На підставі Акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.09.2020 року № 6, яким застосовано штрафну санкцію у сумі 23092,00 грн. за порушення п. 1, п. 2. п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та податкове повідомлення-рішення від 07 вересня 2020 року за № 6, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у сумі 23090,00 грн. за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». Непогоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомлення-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган під час проведення зазначеної перевірки вийшов за її межі своїх повноважень та перевіряв поряд з питаннями, зазначеними у наказі та направленнями також здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, питання касової дисципліни. Також, суд зазначив, що помилка щодо адреси стала підставою для застосування штрафної санкції за порушення п. 12 ст. Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», проте позивачем така помилка була виправлена та під час проведення перевірки було надано документи, які підтверджують облік та походження товарів. Які знаходились на момент перевірки у місці їх продажу. Також, в ході розгляду справи суд встановив наявність у позивача ліцензії на право роздрібної торгівлі за №001201, термін дії якої складає з 10.06.2022 року по 10.06.2021р.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У п.75.1 ст.75 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем була проведена фактична перевірка на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 та з урахуванням пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, про що свідчить відповідний Наказ від 29.07.2020р. №1092 «Про проведення фактичної перевірки Споживчого товариства «Південне споживче товариство». Перевірка проведена з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Зазначена мета перевірки вказана й у відповідних направленнях на перевірку.

Стаття 81 ПК України чітко передбачає, що повинно бути зазначено у наказі на проведення перевірки та в направленнях, зокрема - мета та підстава.

Разом з тим з матеріалів справи встановлено, що податковий орган під час проведення зазначеної перевірки вийшов за її межі і перевіряв поряд з питаннями, зазначеними у наказі та направленнями також здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, питання касової дисципліни.

Колегія суддів зазначає, що право на перевірку у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального визначено у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 ст. 80 ПК України, то законодавець чітко передбачив підставу для проведення перевірок розрахункових та касових операцій у підпункті 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, при цьому виключно у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Разом з тим наказ від 29.07.2020 р. №1092 не містить посилання на положення п.п.80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України та інформацію щодо необхідності перевірки позивача з цих питань.

На думку апелянта, положення ст.. 8.2.5 ПК України дозволяють перевірити майже всі питання, не зважаючи на відсутність відповідних підстав, проте колегія суддів спроствує такі доводи вищевикладеним та зазначає, що у контролюючого органу відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки досліджувати питання своєчасності сплати податків, оскільки останні перебувають поза межами даної перевірки.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України по справі №826/24091/15. Щодо позовних вимог в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 07.09.2020 року №6 про застосування штрафних санкції за порушення п.1, п.2., п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме непроведення розрахункової операції через РРО та ведення з порушенням обліку товарних запасів слід зазначити наступне

Згідно п.1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;

Згідно п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);

Згідно п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Стаття 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» предебачає за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: 1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення;

Згідно ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Як вбачається з матеріалів справи, факт наявності РРО у позивача підтверджено самими перевіряючими у акті перевірки та підтверджується розрахунковим документом на суму 20 грн. №300706039 від 30.07.2020р.

Однак, РРО зареєстровно за адресою АДРЕСА_1 , тоді як позивачем здійснюється підприємницька діяльність за адресою АДРЕСА_2 .

Під час розгляду справи встановлено, що позивачем не здійснюється підприємницька діяльність за будь-якою іншою адресою, ніж АДРЕСА_2 , саме зазначена адреса вказана у Договорі оренди нерухомого майна від 16.03.2010 року між МСТ ім. О. М. Серебрича Миколаївської обласної споживспілки та позивачем та у відповідному Договорі про внесення змін від 16.03.2010р. №141.

Також, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідний РРО було зареєстровано податковим органом за адресою АДРЕСА_1 помилково, але без зауважень, про що свідчить реєстраційне посвідчення №20300836 від 23.05.2019р.

Під час проведення перевірки позивач виправив помилку та перереєстрував цей же РРО за адресою АДРЕСА_2 (а.с.37).

Проте, не зважаючи на Довідку про скасування РРО від 10.08.2020 №10411, скасовує РРО не за адресою м. Миколаїв, вул. Софіївська, 25, а за адресою Березанський район, с. Коблево, вул. Софіївська 25 - адреса, за якою ніколи РРО не був розташований.

Тому, колегія суддів зазначає, що саме помилка щодо адреси розташування РРО стала підставою для застосування штрафної санкції за порушення п.1,2, 12 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

В свою чергу судом встановлено, що під час перевірки позивачем були надані відповідачу документи, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходились у місці продажу, проте у звязку із зазначенням в них помилкової адреси м.Миколаїв, вул. Софіївська, 25, не були взяті відповідачем до уваги, про що свідчить Акт про ненадання документів до фактичної перевірки від 10.08.2020 р. №495/14-290506/31715858 станом на 07.08.2020р.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 07.09.2020 року №6, яким застосовано штрафну санкцію у сумі 23 090 грн. за порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» слід зазначити наступне.

Згідно ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Імпорт тютюнової сировини може здійснюватися лише: суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які мають ліцензію на право виробництва тютюнових виробів; тютюново-ферментаційними заводами, які здійснюють реалізацію (передачу) ферментованої тютюнової сировини виробникам тютюнових виробів або на експорт.

Судом встановлено, що згідно Акта перевірки (стор. 3), у СТ «Південне споживче товариство» за адресою вул. Софіївська, 29 А м. Миколаїв станом на 30.07.2020 р. відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, та позивачем за ліцензію сплачено кошти у розмірі, встановленому чинним законодавством України.

Проте, судом встановлено що у СТ «Південне споживче товариство» Ліцензія на право роздрібної торгівлі є в наявності - №001201, термін дії з 10.06.2020 р. по 10.06.2021р., проте як було вищезазначено про наявність помилки в адресі замість АДРЕСА_2 , зазначено вул. Софіївська 25 відповідачем факт наявності ліцензії встановлено не було.

З огляду на викладені обставини колегія суддів зазначає, що у позивача була в наявності Ліцензія проте з помилкою в адресі, що не є тотожним - її відсутності, правопорушення за яке передбачено статтею 15 Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Слід звернути увагу, що в постанові Верховного Суду від 03.03.20 року в справі №806/3320/17 серед іншого зазначено, що аналіз зазначених норм свідчить про те, що при прийнятті рішення про видачу або відмову у видачі ліцензії відповідач зобов`язаний перевірити подані документи та достовірність даних у документах, поданих позивачем.

Проте, відповідачем не виконано встановленого чинним законодавством обов`язку перевірки поданих документів, тому помилки не повинні спричиняти негативні наслідки, як у вигляді порушення законодавства, так і необгрунтованого застосування штрафних санкцій до позивача.

Вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність в діях позивача складу правопорушення передбаченого статтею 15 відповідного Закону, тому як наслідок відсутня підстава для притягнення позивача до відповідальності визначеної статтею.

Щодо доводів апелянта про технічну помилку з свого боку при складанні невірного розрахунку, колегія суддів зазначає, що зазначена помилка не спростовує відсутності самого провопорушення та наявності ліцензії у позивача на здійснення своєї діяльності.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржуванні податкові повідомлення-рішення від 07.09.2020 року за №6, №6 є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки відповідач діяв поза межами перевірки, та встановленні відповідаче порушення не доведені ним в ході судового розгляду, проте позивачем надано пояснення, які підтвердженні відповідними доказами згідно яких вимог законодавста позивачем не порушено, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець