Справа № 360/2013/20
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 360/2013/20

адміністративне провадження № К/9901/13268/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Бевзенка В. М. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі № 360/2013/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У 2020 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» (далі - позивач) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, відповідач), у якому просило:

- визнати протиправною та скасувати з дати прийняття постанову відповідача від 19.11.2019 № 2406 "Про затвердження економічних коефіцієнтів прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 1 та 2 класів напруги на 2020 рік" в частині затвердження економічного коефіцієнту прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 2 класу напруги на 2020 рік для позивача на рівні - 0,1063 відносних одиниць;

- зобов`язати відповідача, здійснити перерахунок та затвердити економічний коефіцієнт прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 2 класу напруги на 2020 рік для позивача та встановити його на рівні, розрахованому відповідно до затвердженого постановою відповідача від 27.07.2017 № 981 Положення про порядок подання, визначення та затвердження економічних коефіцієнтів нормативних та прогнозованих технологічних витрат електроенергії, із змінами внесеними постановою відповідача від 27.12.2017 № 1424, а саме - 0,1127 відносних одиниць з 01.01.2020;

- зобов`язати відповідача, здійснити перерахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії для 1 класу напруги та для 2 класу напруги позивачу на 2020 рік з урахуванням перерахунку з 01.03.2020 складових частин витрат на послуги з розподілу електричної енергії, які включаються до розрахунку тарифу, що вказані у Структурі тарифів на послуги з розподілу електричної енергії позивача, котра є додатком до постанови відповідача від 04.02.2020 № 280 Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії позивачу, пов`язаних з перерахунком економічного коефіцієнту прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 2 класу напруги на 2020 рік на рівні 0,1127 відносних одиниць.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі ухвалив розглянути та розглянув її за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.11.2020, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 позов задоволено частково, внаслідок чого:

- визнано протиправною та скасовано з дати прийняття постанову відповідача від 19.11.2019 № 2406 "Про затвердження економічних коефіцієнтів прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 1 та 2 класів напруги на 2020 рік" в частині затвердження економічного коефіцієнту прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 2 класу напруги на 2020 рік для позивача на рівні 0,1063 (відносних одиниць).

- зобов`язано відповідача здійснити перерахунок економічного коефіцієнту прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 2 класу напруги на 2020 рік для позивача та розрахувати відповідно до затвердженого постановою відповідача від 27.07.2017 № 981 Положення про порядок подання, визначення та затвердження економічних коефіцієнтів нормативних та прогнозованих технологічних витрат електроенергії, зі змінами внесеними постановою відповідача від 27.12.2017 № 1424;

- зобов`язано відповідача, здійснити перерахунок тарифів на послуги з розподілу електричної енергії для 1 класу напруги та для 2 класу напруги позивачу на 2020 рік з урахуванням величини економічних коефіцієнтів прогнозованих технологічних витрат електроенергії електромережами 2 класу напруги;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

14.04.2021 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, надійшла касаційна скарга відповідача, у якій скаржник просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Оцінюючи цю касаційну скаргу, Суд досліджує чи наведені підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1-4 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України):

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 КАС України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Так, відповідач підставою для оскарження рішення судів попередніх інстанцій вказує наступне:

«У рішенні Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 800/274/17 викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований судами попередніх інстанцій. Відтак, НКРЕКП так само як і Вища рада правосуддя приймає рішення колегіально, та при прийнятті рішень члени обох органів керуються внутрішнім та власною оцінкою обставин, більш того, приймаючи рішення члени Регулятора мають обов`язково досягти балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави. Також членами Регулятора при прийнятті оскаржуваного рішення було враховано, що встановлення необґрунтованого розміру ЕКПТВЕ може призвести до зростання тарифу електричної енергії для кінцевих споживачів.»

Суд критично оцінює наведене посилання, з огляду на таке.

Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 та від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16.

Отже, оскільки у справі № 360/2013/20 та у справі № 800/274/174 різний суб`єктний склад учасників відносин, Суд відхиляє вказане посилання та не приймає його до уваги.

Крім зазначеної підстави касаційного оскарження, скаржник, посилаючись на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначив про відсутність висновків Верховного Суду з таких питань:

1) «застосування пункту 1.3 Положення про порядок подання, визначення затвердження економічних коефіцієнтів нормативних та прогнозованих технологічних витрат електроенергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 27.07.2007 № 981 (у редакцій постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1424 у подібних правовідносинах»;

2) «застосування розділу 4 Положення про порядок подання, визначення затвердження економічних коефіцієнтів нормативних та прогнозованих технологічних витрат електроенергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 27.07.2007 № 981 (у редакцій постанови НКРЕКП від 27.12.2017 № 1424 у подібних правовідносинах»;

3) «застосування підпункту 4 пункту 3 статті 3 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» відповідно до якого, забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами».

Та підсумовуючи наведене вказав, що ця касаційна скарга подається на підставі пунктів 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України.

Однак вказуючи наведене скаржник не конкретизував щодо питання застосування яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права Верховний Суд не сформулював правової позиції, а також не вказав, у межах яких саме подібних правовідносин немає висновку Верховного Суду (охарактеризувати зміст відносин (певний їхній аспект), яких (якого) стосується касаційна скарга, для можливості чіткого визначення відсутності правових висновків Верховного Суду за критерієм подібності предмету спірних відносин).

Отже, посилання на відсутність певних висновків Верховного Суду мають супроводжуватись вмотивованими аргументами неправильного застосування певної (певних) норми (норм) права у конкретних правовідносинах, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Тож, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Інших обґрунтованих підстав передбачених пунктами 1- 4 частини 4 статті 328 КАС України скаржником не зазначено.

Відповідно до частини 3 статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Суд також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, згідно з якою право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі "Golder v. the United Kingdom", пункт 57 рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" № 8225/78, пункт 37 рішення у справі "Guerin v. France" № 25201/94, пункт 96 рішення у справі "Krombach v. France" № 29731/96, пункти 53, 55 рішення у справі "Воловік проти України" № 15123/03, пункт 27 рішення у справі "Пелевін проти України" № 24402/02, пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" № 45783/05, ухвала щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі "Скорик проти України"); такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватися відповідно до потреб і ресурсів суспільства; держава вправі встановлювати правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає у запобіганні безладного руху у судовому процесі (рішення у справах "Osman v. The United Kingdom" № 23452/94 та "Kreuz v. Poland" № 28249/95); умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви; зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження у справах здійснюється судом після їх розгляд судом апеляційної інстанції (пункт 48 рішення у справі "Levages Prestations Services v. France" № 21920/93 та рішення у справі "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" № 26737/95).

За приписами частини 1 статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи те, що скаржником не викладено передбачених КАС України підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, зокрема, не наведено доводів, які є підставами для відкриття касаційного провадження, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, відповідно до пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі № 360/2013/20 - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не перешкоджає реалізувати право на повторне звернення до суду касаційної інстанції у порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і не оскаржується.

Суддя-доповідач В. М. Бевзенко