Справа № 400/5406/20
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 р. Категорія 111030600м.ОдесаСправа № 400/5406/20
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області, Державної податкової служби України на додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року по справі за позовом Фермерське господарство ФІТО до Головного управління ДПС у Миколаївській області, Державної податкової служби України про скасування рішення від 12.10.2020 № 2027518/20890237; зобов`язання зареєструвати податкову накладну від 25.09.2020 № 1 датою її подання, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області та Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.10.2020 № 2027518/20890237, зобов`язання Державну податкову службу України здійснити реєстрацію податкової накладної № 1 від 25.09.2020 датою її подання, мотивуючи його тим, що позивачем надано усі необхідні документи на підтвердження здійснення господарської операції, проте відповідачем протиправно відмовлено у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано Рішення Комісії від 12.10.2020 № 2027518/20890237 про відмову в реєстрації податкової накладної від 25.09.2020 № 1. Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну ФГ ФІТО від 25.09.2020 № 1 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001 ) на користь Фермерського господарства ФІТО (вул. Гвардійська, буд.12, смт. Веселинове, Миколаївська область, Веселиновський район, 57001 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 грн. (одна тисяча гривень). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 43005393) на користь Фермерського господарства ФІТО (вул. Гвардійська,буд.12, смт. Веселинове, Миколаївська область, Веселиновський район, 57001) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення суду та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволені заяви про стягнення судових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи додаткове рішення, судом першої інстанції не вірно дана оцінка співмірності та обґрунтованості витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, Державна податкова служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення суду та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволені заяви про стягнення судових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи додаткове рішення, судом першої інстанції не вірно дана оцінка співмірності та обґрунтованості витрат на правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне:

02.02.21 року представником позивача до суду першої інстанції подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення в частині понесених витрат на правову допомогу в розмірі 12 000, 00 грн.

До заяви представник позивача додав: копію акту приймання наданих послуг від 29.01.2021 р., докази направлення відповідачу такої заяви з додатками.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.2 ч.3 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд першої інстанції стягуючи з Головного управління ДПС у Миколаївській області судові витрати зазначив, що фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги та допустимими доказами та наявні підстави для стягнення з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь позивача судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 1 000, 00 грн.

Ткож, стягуючи з Державної податкової служби України судові витрати зазначив, що фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги та допустимими доказами та наявні підстави для стягнення з Державної податкової служби України на користь позивача судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 1 000, 00 грн.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року справа №826/856/18.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У відповідних рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Баришевський проти України» від 26.02.2015, заява № 71660/11 (п.95), «Гімайдуліна та інші проти України від 10.12.2009 року ( п.п.34-36) , «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, заява 72277/01 (п.80), «Меріт проти України» від 30.03.2004 року (п.88), Суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим .

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Таким чином, за результатами аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України та Закону 5076-VI, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначалось вище, в додатковому рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року судом вирішено питання щодо стягнення судових витрат, а саме стягнуто з ГУ ДПС в Миколаївській області на користь позивача судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 1 000, 00 грн.

В підтвердження наявності підстав для стягнення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 12 000,00 грн. позивачем надано до суду: копію акту приймання наданих послуг від 29.01.2021 р., докази направлення відповідачу такої заяви з додатками.

Апелянти у своїх апеляційніих скаргах вказали, на співмірність розміру виплат на оплату послуг адвоката та зазначає, що витрати є явно не пропорційними предмету спору.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з доцільністю та обґрунтованістю стягнення з апелянтів судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 1 000, 00 грн., оскільки дана сума не співмірна зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

В даному випадку, позовна заява фактично є шаблонною та не потребувала значного часу та витрат на її складання, рівно як і за розглядуваних обставин не потребувало значного часу вивчення судової практики в аналогічних спорах.

Сама справа призначена за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, що свідчить про те, що предмет спору у цій справі не є складним та містить лише один епізод спірних правовідносин.

Також, в наданих до суду документах не зазначено, що включає у себе підготовка позовної заяви до суду, чи включає підготовка позовної заяви до суду роботи збір доказів, аналіз законодавства та судової практики, жодного посилання на кількість часу витраченого адвокатом на складання позовної заяви в залежності від складності справи та виконаних адвокатом робіт надані позивачем документи не містять.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі № 821/440/17 та від 17 вересня 2019 року по справі № 810/3806/18.

Отже, враховуючи надані до суду докази, суд апеляційної інстанції вважає, що стягненню з ГУ ДПС в Миколаївській області та з Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань витрат за надання правничої допомоги адвокатом, понесених позивачем під час розгляду даної справи, підлягає сума у розмірі 500 грн. з кожного відповідача.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частина 4 цієї статті Кодексу встановлює, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні шляхом зміни другого та третього абзацу резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області та Державної податкової служби України, - задовольнити частково.

Додаткове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року по справі № 400/5406/20, - змінити, виклавши другий та третій абзац резолютивної частини в наступній редакції:

"Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001 ) на користь Фермерського господарства ФІТО (вул. Гвардійська, буд.12, смт. Веселинове, Миколаївська область, Веселиновський район, 57001 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500 грн. (п`ятсот гривень)".

"Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м.Київ, 04053, ідентифікаційний код 43005393) на користь Фермерського господарства ФІТО (вул.Гвардійська,буд.12, смт.Веселинове, Миколаївська область, Веселиновський район, 57001) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500 грн. (п`ятсот гривень)".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.