Справа № 160/91/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2021 року Справа № 160/91/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдина будівельна компанія" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,-
04.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю Єдина будівельна компанія звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якій просить:
В обґрунтування позову зазначено, що посадовою особою прийнято оскаржувану постанову від 03.12.2020 №226080 про застосування адміністративно-господарських штрафу, проте, Товариство з обмеженою відповідальністю Єдина будівельна компанія не погоджується із застосуванням адміністративно-господарського штрафу, оскільки не був повідомлений відповідачем про дату, час розгляду справи про застосування щодо нього адміністративно-господарських санкцій, не зважаючи на імперативні норми визначені Порядком №1567, що позбавило його законного права бути присутнім під час розгляду справи, подати відповідні докази, висловити заперечення.
Для проведення рейдової перевірки співробітниками Придніпровського управління Укртрансбезпеки був зупинений транспортний засіб DAF XF 105.480 вантажний спеціалізований сідловий тягач, реєстраційний номер НОМЕР_1 з спеціалізованим напівпричіпом-самоскидом WIELTON NW24S, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Водій вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 надав до перевірки посадовим особам відповідача такі документи: посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (тягача) марки DAF модель XF 105.480, номерний знак НОМЕР_4 , товарно-транспортну накладну №Е21/10 Нов./1 від 09.10.2020, накладну на відпуск матеріалів (щебню 20х40) в кількості 28,10 т від 09.10.2020.
Водій, дані якого вказані в акті від 09.10.2020 не перебуває та не перебував у трудових відносинах чи цивільно-правових відносинах із ТОВ Єдина будівельна компанія, тому накладення штрафу на позивача за порушення, встановлені під час перевірки, є необґрунтованими.
Крім того, з наданих водієм документів до перевірки вбачається, що власником автомобіля є ТОВ «Єдина будівельна компанія», а автомобільним перевізником ТОВ «ЕСК», яке безпосередньо надавало послуги з перевезення вантажу (щебінь) з с. Кам`янське, вул. Озерна, 40, Нікопольського району, Дніпропетровська обл. до м. Кривий Ріг, вул. Чумацький шлях 2а.
Ухвалою суду від 11.01.2021 адміністративний позов Товариство з обмеженою відповідальністю Єдина будівельна компанія було залишено без руху із встановленим строком для усунення його недоліків шляхом надання до суду належним чином завірених копій документів на підтвердження повноважень особи, яка підписала позовну заяву.
19.01.21 представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 11.01.21 було усунуто недоліки адміністративного позову.
Ухвалою суду від 21.01.2021 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
17.02.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову.
В обгрунтування своєї позиції вказано, що ні під час здійснення перевірки, ні під час вирішення питання щодо притягнення до позивача до відповідальності останнім не надано документів, які б підтверджували право позивача на рух дорогами загального користування з перевищенням нормативних вагових параметрів.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно із ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст. 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.10.2020 співробітниками Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено перевірку транспортного засобу вантажного спеціалізованого силового тягача марки DAF модель ХF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_4 з спеціалізованим напівпричіпом -самоскидом марки WIELTON модель NW24S, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Єдина Будівельна компанія».
Було проведено документальний габаритно-ваговий контроль вказаного транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення щебню згідно з товарно-транспортною накладною №Е 21/10 Нов./1 від 09.10.2020.
За результатами документального габаритно-вагового контролю вищевказаного транспортного засобу, посадовими особами Відповідача виявлено, що загальна маса тягача разом з напівпричепом та вантажем становила 44,031 т при нормативно допустимій 40 т для даного типу транспортного засобу. Складено Акт від 09.10.2020 № 249459 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.
Позивач не погоджується із вказаною постановою та вважає її такою, що не відповідає вимогам законодавства, що стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III.
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Відповідно до частини 11 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
За приписами частини 3 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).
Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник.
Відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.
Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
З аналізу наведених норм законодавства, можна зробити висновок, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 та ст. 48 Закону №2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.
Судом встановлено, що власником автомобіля марки транспортного засобу вантажний транспортний засіб DAF, модель XF105.460, тип вантажний-спеціалізований сідловий,2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 та марка WIELTON, модель -NW24S, тип - напівпричіп спеціалізований, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 є ТОВ «Єдина будівельна компанія».
Відповідно до п. 1.1 договору оренди транспортного засобу № 2/10 від 02.01.2020 ТОВ «Єдина будівельна компанія» (орендодавець) передає, а ТОВ «ЕСК» (орендар) приймає в строкове платне користування транспортні засоби та напівпричепи, зазначені у Додатку до Договору, які належать Орендодавцю на праві приватної власності.
Строк дії договору до 31.12.2020.
На підтвердження вищезазначеного, позивачем надано до справи акт приймання передачі від 02.01.2020 транспортного засобу марка вантажний транспортний засіб DAF, модель XF105.460, тип вантажний-спеціалізований сідловий,2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 та марка WIELTON, модель -NW24S, тип - напівпричіп спеціалізований, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Доказів оскарження чи визнання вищезазначених договорів оренди суду не надано.
Водночас, зі справи вбачається, що акт перевірки № 249459 від 09.10.2020 складено відносно власника автомобіля ТОВ «Єдина будівельна компанія», а не автомобільного перевізника ТОВ «ЕСК».
Таким чином, позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" і не може нести відповідальність, передбачену абзацом 16 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Отже, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова №226080 від 03.12.2020, яку складено без встановлення належного суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, не може бути належною підставою у розгляді справи щодо притягнення такого суб`єкта до адміністративно-господарської відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналогічний висновок кореспондується з п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, де зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відтак, суд критично оцінює доводи відповідача щодо ознайомлення водія з актом перевірки № 249459 від 09.10.2020 , оскільки водій не зобов`язаний мати при собі договір оренди транспортного засобу.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд зроби висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2102,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 1166 від 28.12.2020 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 2102,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 73-77, 139, 241-246, 255,262, 295 КАС України Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко