Справа № 463/12065/20
Суддя: Жовнір Г. Б.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/463/22/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді - Жовніра Г. Б.

з участю секретаря судового засідання Фурик Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Башти Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування постанови №4 від 11 січня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.150 КпАП України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.150 КпАП України, зокрема за те, що ним в порушення п.4,7 Правил користування приміщеннями житлового будинку, було самовільно розширено двері за рахунок вікна з втручанням у капітальну стіну. Проте, вважає таку постанову незаконною та необґрунтованою з декількох підстав.

Так зазначив, що правова норма у ст.150 КпАП України щодо порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями сама по собі є бланкетною, тобто такою, що не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених в інших нормативних актах, порушення яких є підставою для настання адміністративної відповідальності особи. Однак, на його переконання оскаржувана постанова не містить посилання на відповідний нормативний акт, так як такого нормативного акту, як Правила користування приміщеннями житлових будинків не існує. В той же час, пункти 4 та 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, визначають перелік прав та обов`язків, та не регулюють порядок проведення переобладнань житлових приміщень. Дійсно норми інших положень Правил №45 та Правил №76 передбачають заборону на проведення переобладнання або перепланування житлових будинків з втручанням у несучі конструкції без відповідного дозволу органів місцевого самоврядування, проте посилання на порушення таких норм постанова не містить, і жодних доказів про вчинення позивачем будь яких перепланувань відповідачем не представлено.

Крім цього, сам протокол, який став підставою для прийняття постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, складено в порушення вимог ст.268 КпАП України, без його участі, з позбавленням його права на захист. Його не було належно повідомлено про час та дату складення протоколу, а також про розгляд справи про адміністративне правопорушення. А тому просить позов задовольнити.

Одночасно зазначив, що строк звернення до суду із позовом про оскарження постанови ним пропущено з поважних причин, оскільки про дану постанову він довідався лише 07.12.2020 під час ознайомлення із матеріалами справи №463/7671/18, що підтверджується відміткою на заяві про ознайомлення від 03.12.2020. А тому, просить визнати причини пропуску строку на звернення до суду поважними та поновити йому строк звернення до суду із позовом.

Ухвалою суду від 18.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Вважає позовні вимоги безпідставними, а оскаржувану постанову законною, оскільки підставою для притягнення адміністративною комісією позивача до адміністративної відповідальності є протокол про вчинення адміністративного правопорушення №12, складений ЛКП «Господар», фотографія, які підтверджують факт самовільного розширення позивачем дверей за рахунок вікна із втручанням в капітальну стіну. Крім того, про факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення свідчить звернення мешканців квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , зареєстроване 01.12.2017.

При цьому, вважає, що норми ст.150 КпАП України деталізовані у Правилах користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №45 та Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 (п.1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 1.4.4 Правил), а обов`язки позивача визначені пунктами 4 та 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572.

Також ними належним чином повідомлялося про розгляд справи про адміністративне правопорушення, однак позивач не отримував повістку про виклик, що надсилалася рекомендованою поштою, а тому підстав для висновку про порушення ст.268 КпАП України немає.

В той же час вважають, що відповідачем без поважних причин пропущено строк для звернення з адміністративним позовом до суду, оскільки про існування постанови йому стало відомо ще в листопаді 2020 року, а до суду він звернувся лише в грудні 2020 року, тобто після спливу 10-и денного строку. А тому вважає, що позов слід залишити без розгляду.

В судовому засіданні позивач просив поновити йому строк на звернення до суду визнавши причини пропуску такого строку поважними, а позовні вимоги задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечила позовні вимоги з підстав викладених у відзиві, просить залишити позов без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку на оскарження постанови, про що подала окреме клопотання.

Суд вважає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з адміністративним позовом з поважних причин, оскільки як встановлено з матеріалів, долучених до справи, із текстом постанови він ознайомився лише 07.12.2020 під час ознайомлення із матеріалами справи №463/7671/18, що підтверджується відміткою на заяві про ознайомлення від 03.12.2020. А тому, слід поновити йому строк звернення до суду із позовом. При цьому доводи відповідача про те, що з текстом постанови позивач ознайомився значно раніше слід визнати необґрунтованими та такими, що не підтверджені відповідними доказами.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що слід скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, і закрити справу про адміністративне правопорушення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.5 ст. 77 КАС України передбачено, що якщо учасник справи без поважних причин не наддасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У відповідності до вимог ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення від 11.01.2018 №4 (а.с.5), винесеної Адміністративною комісією при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне розширення дверей в квартирі АДРЕСА_3 за рахунок вікна з втручанням в капітальну стіну, чим порушено п.4,7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст.150 КпАП України. Постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 грн.

Статтею 150 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування жилими приміщеннями, санітарного утримання місць загального користування, сходових кліток, ліфтів, під`їздів, придомових територій, порушення правил експлуатації жилих будинків, жилих приміщень та інженерного обладнання, безгосподарне їх утримання, а також самовільне переобладнання та перепланування жилих будинків і жилих приміщень, використання їх не за призначенням, псування жилих будинків, жилих приміщень, їх обладнання та об`єктів благоустрою.

Зі змісту ст. 150 КпАП України вбачається, що сама по собі стаття не передбачає конкретних правил щодо користування, утримання, переобладнання жилих будинків і жилих приміщень, і їх норм, як ознак адміністративного порушення, що впливають на його кваліфікацію, а лише закріплює загальні ознаки правил поведінки, для встановлення ознак порушення яких, слід звертатись до положень інших нормативних актів, у яких сформульовані конкретні правила поведінки, що поширюються на визначене у цьому нормативно-правовому акті коло осіб та призначене для тривалого і неодноразового застосування, тобто є бланкетною нормою.

У рішенні Конституційного Суду України від 19.04.2000 у справі № 6-рп/2000, визначено, що основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст. Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює правову норму більш конкретним змістом.

Однак, зі змісту оскаржуваної постанови не можливо встановити, яке саме правило щодо переобладнання жилих будинків і жилих приміщень позивачем порушено, адже зазначено лише про порушення ним п.4,7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» без зазначення нормативно-правового акту з номером та датою його прийняття, реєстрації, яким такі Правила затверджені.

В той же час, посилання відповідача у відзиві на порушення позивачем Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 судом до уваги не приймається, оскільки в названому нормативно-правовому акті відсутні пункти 4 та 7, натомість є Розділ 4 «Технічне обслуговування і ремонт будівельних конструкцій», який містить ряд пунктів та підпунктів, щодо порушення яких в постанові не зазначено. Крім цього, відповідач зазначає про порушення позивачем п.п.1.4.1, 1.4.2, 1.4.3, 1.4.4 цих Правил, в той час, як оскаржувана постанова посилань на ці правові норми не містить.

Одночасно суд враховує, що дійсно постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №45 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572 та викладено у новій редакції «Правила користування приміщеннями житлових будинків», які містять у своїй структурі пункти 4 та 7. Однак, пункт 4 визначає ряд підпунктів, що регулюють права власників, наймачів (орендарів) приміщень житлових будинків, а пункт 7 визначає ряд підпунктів, що регулюють загальні обов`язки власників та наймачів (орендарів) квартир. При цьому, зі змісту постанови не вбачається, який конкретно підпункт пунктів 4 та 7 порушено позивачем, а зі змісту наведених правових норм не зрозуміло, яке конкретно правило поведінки порушено позивачем.

За наведених обставин, оскільки в постанові про адміністративне правопорушення не зазначено конкретного пункту та підпункту нормативно-правового акту (конкретної заборони), який порушено особою, що має наслідком притягнення до адміністративної відповідальності за ст.150 КпАП України, з урахуванням бланкетного характеру диспозиції ст.150 КпАП України, посилання в постанові лише на те, що особою загалом порушено вимоги п.4,7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» без вказання конкретного нормативно-правового акту, його конкретної норми яка регулює відповідне правило поведінки, свідчить про те, що постанова про адміністративне правопорушення складена з порушенням вимог ст.283 КпАП України.

Крім цього, відповідно до ст.245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як зазначив відповідач у своєму відзиві, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності став протокол про вчинення адміністративного правопорушення №12, складений ЛКП «Господар», фотографія, а також звернення мешканців квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , зареєстроване 01.12.2017.

Однак, в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України на підтвердження правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вказаних доказів відповідачем суду не представлено, у зв`язку із чим суд вимушений, у відповідності до ч.5 ст.77 КАС України, розглядати справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи той факт, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, визначені ст.251 КпАП України, які б підтверджували правомірність рішення суб`єкта владних повноважень про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд позбавлений можливості прийти до переконання про законність його притягнення до адміністративної відповідальності за ст.150 КпАП України.

З врахуванням наведеного, оскільки відповідачем не представлено доказів на підтвердження правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, і такі відсутні в матеріалах справи, а сама постанова складена з порушенням вимог ст.283 КпАП України, не містить посилання на відповідний нормативно-правовий акт, що містить заборону самовільного, тобто без передбаченого дозволу відповідного органу влади, здійснення переобладнання в житлових приміщеннях, житловому будинку за рахунок капітальних споруд, суд приходить до переконання про незаконність оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.150 КпАП України, у зв`язку із чим таку слід скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 77, 229, 241, 244, 246, 251, 268, 271, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

позов задоволити.

Скасувати постанову №4 від 11 січня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.150 КпАП України, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51,00 грн., та закрити справу про адміністративне правопорушення

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 286, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляд.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул. К.Левицького,67, .

Суддя Г.Б. Жовнір