Справа № 620/2084/20
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 620/2084/20

адміністративне провадження № К/9901/13414/21

Верховний Суд у складі судді - доповідача Касаційного адміністративного суду Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021 у справі № 620/2084/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо переведення 06.11.2018 її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком та відмови, що оформлені листами від 13.11.2019 № 4323/02/П-12, від 23.12.2019 № 4744/02/П-12, від 18.02.2020 № 92-179/П-02/8-2500/20, від 17.04.2020 № 1011-1035/П-02/8-2500/20 щодо непризначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ на умовах частини другої статті 27 Закону № 1058- IV, з урахуванням положень пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, пункту 2 статті 56, частини другої статті 57 Закону № 796-ХІІ та довідки по заробітній платі від 10.03.2020 № 01-25/34;

- зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з моменту настання права, а саме з 27.09.2018 на умовах частини другої статті 27 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні (доходу), який передує зверненню за призначенням пенсії, як середній показник за 2016-2017 роки із застосуванням оцінки одного року стажу в розмірі 1% передбаченого пунктом 4-4 Прикінцевих положень, з урахуванням частини другої статті 56 Закону № 796-ХІІ збільшивши пенсію на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 15 років стажу, але не більше 75 % заробітку і частини другої статті 57 Закону № 796-ХІІ застосувавши довідку до заробітній платі від 10.03.2020 № 01-25/34 за 12 місяців підряд роботи у зоні радіоактивного забруднення для визначення середньомісячного фактичного заробітку та виплатити з урахуванням вже виплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії відповідача щодо відмови, оформленої листами від 13.11.2019 № 4323/02/П-12, від 23.12.2019 № 4744/02/П-12, від 18.02.2020 № 92-179/П-02/8-2500/20, від 17.04.2020 № 1011-1035/П-02/8-2500/20 щодо непереведення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням частини другої статті 56, частини другої статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та довідки по заробітній платі від 10.03.2020 № 01-25/34;

- зобов`язано відповідача перевести позивачці пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06.11.2018 на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 15 років стажу, але не більше 75 % заробітку і частини другої статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосувавши довідку по заробітній платі від 10.03.2020 р. № 01-25/34 за 12 місяців підряд роботи у зоні радіоактивного забруднення для визначення середньомісячного фактичного заробітку та виплатити з урахуванням вже виплачених сум;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 змінено в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови та викладено абзац 1 та 2 резолютивної частини рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 в такій редакції:

«Визнати протиправними дії відповідача щодо відмови, оформленої листами від 13.11.2019 № 4323/02/П-12, від 23.12.2019 № 4744/02/П-12, від 18.02.2020 № 92-179/П-02/8-2500/20, від 17.04.2020 № 1011-1035/П-02/8-2500/20 щодо непризначення позивачці пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, з урахуванням частини другої статті 56, частини другої статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та довідки по заробітній платі від 10.03.2020 № 01-25/34.

Зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 06.11.2018 на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, з урахуванням частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 15 років стажу, але не більше 75 % заробітку і частини другої статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосувавши довідку до заробітній платі від 10.03.2020 № 01-25/34 за 12 місяців підряд роботи у зоні радіоактивного забруднення для визначення середньомісячного фактичного заробітку та виплатити з урахуванням вже виплачених сум».

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 залишено без змін.

15.04.2021 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивачки, в якій скаржниця просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021 і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд встановив, що вона не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Водночас касаційна скарга не містить посилання, у якій саме постанові Верховного Суду викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже за змістом наведених положень процесуального закону в касаційній скарзі щодо судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, скаржник має обов`язково наводити обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Водночас касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, цитати нормативних актів із абстрактним зазначенням, що судом апеляційної інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального права, зазначене не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15.01.2020 №460-IX, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, що її подала.

Верховний Суд наголошує, що відповідно до статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржниця повинна навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржниця вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021 у справі № 620/2084/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії- повернути скаржниці.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржниці, що повернення касаційної скарги не позбавляє її права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач: С.М Чиркін