Справа № 280/3443/21
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

28 квітня 2021 року Справа № 280/3443/21 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Сацький Р.В., перевіривши матеріали

за позовом Громадської організації «ВОЛЬТЕРРА» (7002, Запорізька область, Запорізький район, м. Вільнянськ, вул. Соборна буд. 35, )

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 )

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_2 )

до Державної служби України в питань праці (01601, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 14, )

до Павлівської сільської ради (70005, Запорізька область,Запорізький район, с. Павлівське, вул. Залізнична, буд. 28, )

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Біляївський збагачувальний комбінат» (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, буд. 16, )

про визнання дій протиправними та скасування Акту,-

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Громадської організації «ВОЛЬТЕРРА», (далі по тексту позивач 1), ОСОБА_1 (далі по тексту позивач 2), ОСОБА_2 (далі по тексту позивач 3) до Державної служби України в питань праці області (далі по тексту відповідач 1) до Павлівської сільської ради (далі по тексту відповідач 2) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Біляївський збагачувальний комбінат» (далі третя особа), в якій позивачі просять суд:

- визнати протиправними дії відповідача 1 в частині складення/оформлення та підписання Акту про надання третій особі гірничного відводу від 22.03.2017 №3196 з метою розробки Біляївського родовища первинних коалінів Східна ділянка;

- визнати протиправним та скасувати Акт про надання гірничного відводу третій особі, що виданий відповідачем 1 та зареєстрований в реєстрі від 22.03.2017 №3196;

- визнати протиправними дії відповідача 2 в особі сільського голови Клименка Анатолія Васильовича в частині, складення/оформлення та підписання листа про надання погодження від 13.09.2016 №01-20/385.

Разом із позовною заявою надійшла про забезпечення позову, а якій заявники просять суд:

-зупинити дії Акту про надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Біляївський збагачувальний комбінат» () гірничного відводу від 22.03.2017 №3196 з метою розробки Біляївського родовища первинних каолінів Східна ділянка (площа проекції гірничного відводу 462,38 га);

-заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Біляївський збагачувальний комбінат» () вчиняти дії, що стосуються предмету спора, а саме виконувати будь-які роботи з розробки Біляївського родовища первинних коалінів Східна ділянка (площа гірничного відводу 462,38 га).

Суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 та 172 цього Кодексу

Позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 КАС України, з огляду на наступне.

1. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 КАС України, у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах.

Аналіз наведеної норм права дає підстави вважати, що для реалізації права звернення до адміністративного суду в інтересах інших осіб певна особа має бути наділена відповідною адміністративною процесуальною дієздатністю. Крім того, таке право має бути визначено відповідною нормою закону.

Законом України від 22 березня 2012 року №4572-VI «Про громадські об`єднання» (далі - Закон №4572-VI; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), яким, зокрема, врегульований порядок діяльності громадських об`єднань, встановлено, що громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 4572-VI громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. (частина третя статті 1 Закону №4572-VI).

Права громадського об`єднання (незалежно від правового статусу) для здійснення своєї мети (цілей) встановлені в частині першій статті 21 Закону №4572-VI, а саме: громадське об`єднання має право:

1) вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі);

2) звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами;

3) одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації;

4) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об`єднання та важливих питань державного і суспільного життя;

5) проводити мирні зібрання;

6) здійснювати інші права, не заборонені законом.

Тобто, право на звернення Громадської організації до суду в інтересах свого члена повинно бути прямо закріплено в законі.

У даному випадку ані процесуальний закон, ані Закон №4572-VI не наділяють громадську організацію правом представляти інтереси інших осіб в адміністративному суді.

Суд зазначає, що право осіб, в інтересах яких звернулась Громадська організація «ВОЛЬТЕРРА», на доступ до суду жодним чином не обмежене, і вказане не позбавляє права членів громадської організації самостійного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Аналогічна правова позиція висловнена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 по справі № 199/1478/17, від 23.04.2019 по справі № 804/5312/17.

Таким чином Громадської організації «ВОЛЬТЕРРА», не має адміністративної процесуальної дієздатності звертатися до суду із позовом в інтересах свого члена.

2. Відповідно до ч. 1 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Зміст позову складають два елемента - підстава та предмет позову. Підставою адміністративного позову є юридичні факти, на яких позивач обґрунтовує свої позовні вимоги до відповідача, тобто юридичні факти, з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Зазначення підстави позову сприяє встановленню спірних правовідносин та можливості прийняття справи до провадження суду. Предметом позову є та конкретна матеріально-правова вимога до відповідача, яка випливає із спірного матеріального публічно-правового відношення та з приводу якої адміністративний суд має прийняти рішення.

Також, згідно з вимогами п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Тож позивачу 3 необхідно чітко викласти позовні вимоги із їх нормативним обґрунтуванням та доданими до позову документами і зазначити, у чому полягає порушення прав позивача 3 із наданням відповідних доказів.

3. Відповідно до ч.2 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до ч.4 ст. 49 КАС України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Враховуючи вищезазначене, на виконання вимог ч.5 ст.161 КАС України, позивачу слід запропонувати подати суду відповідну заяву про залучення третьої особи у порядку ч.2 ст. 49 КАС України, з зазначенням у ній, на чиїй стороні таку особу варто залучити та яких прав або обов`язків вказаної особи може стосуватися вирішення даного спору у суді.

4. Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Приписами ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАСУ), у цій статті містяться терміни дізналася та повинна була дізнатися, що дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Слід звертає увагу позивачів на презумпцію знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.

Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.

При цьому суддя не приймає доводи позивача 1 що, в одній із відповідей на звернення, йому стало відомо про існування спірного атку, оскільки Позивачем 1 не зазначено та не надано такого листа.

Суд також зазначає, що про існування оскаржуваного акту позивачу 2 було відомо з 23.08.2019, про що зазначено в Постанові Верховного Суду від 16.06.2020 по справі №852/2а-9/19.

Позивачем 3 взагалі у позові не зазначається дата, з якої він дізнався про порушення свого права.

Суд зазначає, що позовна заява подана позивачами до суду 27.04.2021, тобто з пропуском 6-місячного строку.

У відповідності до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно зі ст. 166 КАС України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення викладені в ст. 167 КАС України.

До позовної заяви не додано заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності підстав його пропуску із доказами.

5. За приписами частини 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зокрема, відповідно до приписів абзацу 2 ч.6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

У позову міститься 3 вимоги немайнового характеру.

Як встановлено з квитанції № від 23.04.2021 позивачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 605,35 грн, відтак позивачу ОСОБА_2 необхідно доплатити судовий збір у розмірі 2118,65 грн (908,00 грн х 3 605,35 грн).

Як встановлено з квитанції № від 23.04.2021 ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 605,35 грн, відтак позивачу ОСОБА_1 необхідно доплатити судовий збір у розмірі 2118,65 грн (908,00 грн х 3 605,35 грн).

Як встановлено з квитанції № від 23.04.2021 Громадською організацією «ВОЛЬТЕРРА», сплачено судовий збір у розмірі 1513,35 грн, відтак Громадській організації «ВОЛЬТЕРРА» необхідно доплатити судовий збір у розмірі 5296,65 грн (2270,00 грн х 3 1513,35 грн).

Відповідно до вимог статті 169 Кодексу адміністративного судочиснтва України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243 та 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Громадської організації «ВОЛЬТЕРРА» (7002, Запорізька область, Запорізький район, м. Вільнянськ, вул. Соборна буд. 35, ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_2 ) до Державної служби України в питань праці (01601, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 14, ) до Павлівської сільської ради (70005, Запорізька область,Запорізький район, с. Павлівське, вул. Залізнична, буд. 28, ), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Біляївський збагачувальний комбінат» (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Бочарова, буд. 16, ) про визнання дій протиправними та скасування Акту,- залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, зазначених в мотивувальній частині даної ухвали суду та наданням доказів сплати судового збору.

Роз`яснити позивачу, що згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, якщо у встановлений судом строк, позивач не усуне недоліки позовної заяви, її буде повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Копію цієї ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її прийняття.

Суддя Р.В. Сацький