Справа № 640/2894/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року м. Київ № 640/2894/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича (далі - відповідач, приватний виконавець Пишний А.В), в якій просив скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 09.11.2018 у ВП № 55677772, та зобов`язати приватного виконавця Пишного А.В. вирішити питання щодо закінчення виконавчого провадження № 55677772 з урахуванням обставин, передбачених ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

На підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. від 22.09.2017 № 14057 приватним виконавцем Пишним А.В. 31.01.2018 відкрито виконавче провадження № 55677772, з одночасним внесенням запису до Єдиного реєстру боржників відносно того, що позивач є боржником у вказаному виконавчому провадженні.

У подальшому в рамках виконавчого провадження № 55677772 приватним виконавцем Пишним А. В. 09.11.2018 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними). В автоматизованій системі виконавчого провадження стан виконавчого провадження № 55677772 позначено як «завершене».

Повторне звернення стягувача до виконавчої служби відбулося у травні 2019 року. Постановою від 17 травня 2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Воротніковою А.С. було відкрито виконавче провадження № 59147872.

16 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Воротніковою А.С. виконавче провадження № 59147872 закрито у зв`язку з повним виконанням виконавчого напису № 14057 від 22.09.2017. В автоматизованій системі виконавчого провадження стан виконавчого провадження № 59147872 значиться як «завершене».

Проте, в Єдиному реєстрі боржників, що розміщений на сайті міністерства юстиції України, позивач значиться як боржник у виконавчому провадженні № 55677772, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.03.2021 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/2894/21, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено судове засідання на 11 березня 2021 року, витребувано у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пишного А.В. завірені матеріали виконавчого провадження № 55677772.

10 березня 2021 року на адресу суду надійшли відзив та витребувані судом матеріали виконавчого провадження № 55677772.

У відзиві відповідач наголошує на тому, що діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а саме, встановивши в рамках виконавчого провадження № 55677772 відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а розшук майна боржника не дав результатів, приватний виконавець відповідно до п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову від 09.11.2018 ВП № 55677772 про повернення виконавчого документа стягувачу.

На момент винесення вказаної постанови ОСОБА_1 не було виконано зобов`язання перед ПАТ Комерційній банк «Приват Банк», а тому у відповідача не було законних підстав для виключення боржника з реєстру боржників.

Сторони 11.03.2021 у судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин Окружний адміністративний суд м. Києва ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

15 березня 2021 року судом отримано відповідь на відзив, у якому позивач наголошує на тому, що ним обрано спосіб захисту прав шляхом скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а не визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 31.01.2018 відповідачем відкрито виконавче провадження № 55677772 на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про примусове виконання виконавчого напису № 14057, виданого 22.09.2017 нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О.

В рамках вказаного виконавчого провадження відповідачем постановою від 12.02.2018 накладено арешт на кошти боржника.

На підтвердження відсутності майна боржника, на яке може бути звернене стягнення, матеріали виконавчого провадження містять наступні докази: лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 20.02.2018 № 2312-07/6611-06, лист ГУ Держпраці у Київській області від 21.02.2018 3 11П/2548, лист ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 21.08.2018 № 499/2018, лист Держгеокадастру від 20.02.2018 № 8-26-0.22-959/2-18, лист ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві від 23.02.2018 № 11.0/3242, лист МВС України Регіонального сервісного центру у м. Києві від 26.02.2018 № 31/26-297/1, лист Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.03.2018 № 10/01/8250.

Враховуючи, що в ході проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документа встановлено відсутність відкритих рахунків та не виявлено майна боржника, на яке може бути звернене стягнення, відповідачем 09.11.2018 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд прийшов до наступних висновків.

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

В свою чергу згідно з положеннями статті 3 цього ж Закону виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як уже зазначалось судом, відповідачем надано копію матеріалів виконавчого провадження № 55677772, які містять докази того, що заходи, вжиті приватним виконавцем стосовно розшуку майна боржника, на яке може бути звернене стягнення, виявилися безрезультатними.

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи листами Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 20.02.2018 № 2312-07/6611-06, ГУ Держпраці у Київській області від 21.02.2018 3 11П/2548, ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 21.08.2018 № 499/2018, Держгеокадастру від 20.02.2018 № 8-26-0.22-959/2-18, лист ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві від 23.02.2018 № 11.0/3242, МВС України Регіонального сервісного центру у м. Києві від 26.02.2018 № 31/26-297/1, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.03.2018 № 10/01/8250.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 09.11.2018 ВП № 55677772 про повернення виконавчого провадження прийнята у межах повноважень та відповідно до вимог закону, а отже підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 7 статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

З матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття оскаржуваного рішення у відповідача були відсутні підстави виключити боржника - ОСОБА_1 , з Єдиного реєстру боржників.

Той факт, що у подальшому, в рамках іншого виконавчого провадження, позивачем як боржником були виконані всі фінансові зобов`язання перед стягувачем, не впливає на правовідносини між позивачем та відповідачем, які були припинені після прийняття оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови від 09.11.2018 ВП № 55677772, про повернення виконавчого документа стягувачу.

Вимога позивача зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича вирішити питання щодо закінчення виконавчого провадження № 55677772 з урахуванням обставин, передбачених ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» також не підлягає задоволенню, оскільки вказане виконавче провадження вже є завершеним з інших підстав, які мале місце на момент його завершення відповідачем.

Вчинення будь-яких дій позивачем щодо погашення боргу після завершення виконавчого провадження № 55677772 не може впливати на підстави завершення вказаного виконавчого провадження, оскільки такі дії не стосуються правовідносин, що виникли між позивачем і відповідачем в рамках виконавчого провадження № 55677772.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч.1, 2 ст. 76 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову, то судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська (Шевченківський район), 35В, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) про скасування постанови від 09.11.2019 у ВП № 55677772 про повернення виконавчого документа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пишного Артема Володимировича вирішити питання щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 55677772 з урахуванням обставин, передбачених ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда