Справа № 620/5452/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5452/20 Суддя першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Кобаля М.І., Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на прийняте у порядку спрощеного провадження рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Чернігівській області) про:

- визнання протиправними дій ГУ ПФ в Чернігівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дати звернення за її призначенням, а саме з 31.08.2020 року;

- зобов`язання ГУ ПФ в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дати звернення за її призначенням, а саме з 31.08.2020 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявність у Позивача статусу особи, яка постійно проживає або постійно працює на територіях зони посиленого радіоекологічного контролю, з урахування довідки про постійну роботу і постійне проживання в указаних зонах свідчить про існування в останнього права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що наявні у матеріалах справи документи не містять доказів проживання чи роботи Позивача станом на 01.07.1986 року у зоні радіоактивного забруднення, що є обов`язковою умовою для початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки. Крім того, підкреслює, що записи у трудовій книжці ОСОБА_1 вказують на те, що остання у період з 20.09.2001 року по 31.07.2007 року працювала у місті Києві, що за відсутності інших документів унеможливлює існування підстав стверджувати, що вона постійно проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю у період з 19.01.2004 року по 31.07.2007 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, як вірно зауважив суд з посиланням на численну практику Верховного Суду в аналогічній категорії справ, документом, що підтверджує право особи на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, є відповідне посвідчення, а не різного роду довідки про періоди роботи чи проживання у певній зоні, по-друге, зменшення пенсійного віку має місце як у випадку проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, так і у разі роботи у такій зоні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянкою, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.03.2004 року, виданого Чернігівською обласною державною адміністрацією (а.с. 8).

Крім того, відповідно до довідки Крюковської міської ради Чернігівської області від 28.08.2020 року № 5710 ОСОБА_1 з 01.08.1986 року по 10.08.1988 року, з 17.07.1980 року по 14.06.1993 року, з 04.07.1994 року по 08.06.2001 року постійно працювала, а з 19.01.2004 року по 21.02.2007 року - постійно проживала у м. Корюківка Чернігівської області, яке по 31.12.2014 року згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року №17-Р відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю четвертої категорії.

Матеріали справи свідчать, що 31.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 23.09.2020 року №2500-0346-8/35979 ГУ ПФ в Чернігівській області повідомлено, що Відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні Позивачу пенсії за віком, а листом від 21.10.2020 року №3915-4088/В-02/2500/20 ГУ ПФ в Чернігівській області на вимогу ОСОБА_1 було надано копію розпорядження про відмову у призначенні пенсії (а.с. 4-5).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 11, 14, 55, 65 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) та ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд першої інстанції з урахуванням практики Верховного Суду в аналогічній категорії справ дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки наявність посвідчення особи, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, вказує на набуття особою права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями ч. 3 ст. 15 Закону передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Статтею 11 вказаного Закону закріплено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. При цьому, згідно примітки до вказаної частини статті 55 Закону щодо 2 років - початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до абз. 9 пп. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Судовою колегією враховується, що на підставі аналізу ст. 65 Закону та приписів Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51, Верховний Суд у постановах від 02.11.2018 року у справі №398/3389/16-а(2-а/398/186/16), від 11.12.2018 року у справі №750/4895/17, від 18.03.2020 року у справі № 381/5143/16-а, від 23.03.2020 року у справі № 287/79/17-а, від 30.09.2020 року у справі № 572/1921/17, від 15.01.2021 року у справі № 520/7846/17, зробив висновок, що єдиним документом, що підтверджує статус особи, потерпілої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

З урахуванням даної практики Верховного Суду судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що за правилами ст. 14 Закону до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що видача Позивачу посвідчення громадянина, який постійно проживав або постійно працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) вказує на те, що останній постійно проживав або постійно працював чи постійно навчався на території цієї зони не менше чотирьох років станом на 01.01.1993 року. Водночас, таке посвідчення за відсутності інших документів, не підтверджує факт постійного проживання або постійної роботи особи на території зони посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії до 31.07.1986 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується Відповідачем, Позивачем до заяви про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку до ГУ ПФ в Чернігівській області було додано: копію трудової книжки (а.с. 10-12), довідку Корюківської міської ради Чернігівської області (а.с. 6), копію посвідчення громадянки, яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с. 8).

Із змісту указаних документів випливає, що з моменту аварії та станом на 31.07.1986 року ОСОБА_1 у зоні посиленого радіологічного контролю не проживала та не працювала, а тому не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки, оскільки її постійна робота на території зони посиленого радіоекологічного контролю розпочалася 01.08.1986 року, що підтверджується як відомостями довідки від 28.08.2020 року №5710 (а.с. 6), так і даними запису №1 трудової книжки (а.с. 10).

За таких обставин у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку - на 1 рік за 3 роки проживання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 572/245/17.

У розрізі наведеного колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що у розумінні згаданих вище положень абз. 9 пп. 5 п. 2.1 Порядку №22-1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування є достатніми документи для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відтак посилання Апелянта на те, що період постійного проживання Позивача у м. Корюківка Чернігівської області у період з 19.01.2004 року по 31.02.2007 року не підтверджено уточнюючими довідками судовою колегією відхиляються, оскільки довідка Корюківської міської ради Чернігівської області від 28.08.2020 року №5710 з урахуванням наведених вище приписів Порядку №22-1 є належним і достатнім доказом періоду постійного проживання особи на території певної зони.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Матеріали справи свідчать, що момент звернення до ГУ ПФ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (31.08.2020 року) вік ОСОБА_1 складав 54 роки та 6 місяців. Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується період постійного проживання та постійної роботи Позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю загалом протягом 15 років 11 місяців на 17 днів, то останній з урахуванням наведених вище висновків суду апеляційної інстанції набуде право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років після досягнення 55 років.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі № 556/1172/17.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на те, що встановлення Позивачу 4 категорії осіб, які потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи, за відсутності інших підтверджуючих не свідчить про факт постійного проживання або постійної роботи особи на території зони посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії до 31.07.1986 року, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Чернігівського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді М.І. Кобаль

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови складено та підписано « 27» квітня 2021 року.