Справа № 520/1547/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 р.Справа № 520/1547/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Богомолова В.В.

представника відповідача: Гончарова С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 14.04.20 року по справі № 520/1547/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Пенсійного фонду України

про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі також ГУ ПФУ в Харківській області, Головне управління, відповідач 1) та Пенсійного Фонду України, в якому просила суд:

- скасувати наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.09.2019 № 312-ОС "Про введення в дію структури та змін до штатного розпису головного управління", відповідно до наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.09.2019 року № 323-ОС "Про попередження працівників головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області";

- скасувати наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.09.2019 року № 323-ОС "Про попередження працівників головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області";

- скасувати наказ Головного управління Пенсійного фонду У країни в Харківській області № 10-ОС від 08.01.2020 року, яким було звільнено позивачку з посади головного спеціаліста відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту у зв`язку із скороченням посади державної служби, пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»;

- поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на посаді головного спеціаліста відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 08.01.2020 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.01.2020 року по дату прийняття рішення судом;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на посаді головного спеціаліста відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 08.01.2020 року та стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що рішення суду не містить висновків щодо викладених обставин в наданих позивачем доказах, указує на те, що суд не перевірив правильність розрахунків порівняльного аналізу кваліфікації головних спеціалістів на засіданні комісії з визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в головному управлінні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, представників пенсійного органу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з такого.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 23 вересня 2014 року позивачка працювала в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області на посаді головного спеціаліста відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 672-р було схвалено Стратегію модернізації та розвитку Пенсійного фонду України на період до 2020 року. Завданням Стратегії є, зокрема, автоматизація управління та контролю у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Для цього необхідно забезпечити оцифрування архіву пенсійних справ та інше.

У структурах головних управлінь Пенсійного фонду України в областях та м. Києві відбулися зміни в штатних розписах у зв`язку зі створенням підрозділу з ретроконверсії.

На виконання листа Пенсійного фонду України від 22.04.2019 № 12386/08-20 про функціонування відділів ретроконверсії головним управлінням надано пропозиції щодо внесення змін до штатного розпису: вводиться 47 посад (відділ з ретроконверсії № 1 та відділ з ретроконверсії № 2) за рахунок виведення (скорочення) 47 посад, а саме: 2 головних спеціаліста відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян управління обслуговування громадян; 2 головних спеціаліста Індустріального відділу обслуговування громадян у м. Харкові (сервісний центр) управління обслуговування громадян; 2 головних спеціаліста Київського відділу обслуговування громадян у м. Харкові (сервісний центр) управління обслуговування громадян; 1 головний спеціаліст Московського відділу обслуговування громадян у м. Харкові (сервісний центр) управління обслуговування громадян; 1 головний спеціаліст Харківського приміського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян; головних спеціаліста Шевченківського відділу обслуговування громадян у м. Харкові (сервісний центр) управління обслуговування громадян; 2 головних спеціаліста відділу виконання бюджету та бюджетно-фінансової звітності № 2 фінансово-економічного управління; 5головних спеціалістів відділу бухгалтерського обліку № 1 фінансово-економічного управління; 2 головних спеціаліста відділу адміністрування інформаційних систем та захисту інформації управління інформаційних систем та електронних реєстрів; 1 головний спеціаліст відділу супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів № 2 управління інформаційних систем та електронних реєстрів; 1 головний спеціаліст відділу супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів № 3 управління інформаційних систем та електронних реєстрів; 1 головний спеціаліст відділу супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів № 4 управління інформаційних систем та електронних реєстрів; 1 головний спеціаліст відділу супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів № 5 управління інформаційних систем та електронних реєстрів; 1 головний спеціаліст відділу супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів № б управління інформаційних систем та електронних реєстрів; 1 головний спеціаліст відділу супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів № 7 управління інформаційних систем та електронних реєстрів; 2 головних спеціаліста відділу проходження державної служби управління по роботі з персоналом; 1 головний спеціаліст відділу планування та обліку персоналу управління по роботі з персоналом; 2 головних спеціаліста відділу представництва інтересів в судах та інших органах № 1 юридичного управління; 1 головний спеціаліст відділу представництва інтересів в судах та інших органах № З юридичного управління; 2 головних спеціаліста відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту; 5 головних спеціалістів відділу контрольно-перевірочної роботи № 1 управління контрольно-перевірочної роботи; 1 провідний інспектор загального відділу управління адміністративного забезпечення; 1 водій автотранспортного засобу відділу господарського обслуговування та матеріально-технічного забезпечення № 2 управління адміністративного забезпечення; 1 провідний інспектор відділу обробки звернень громадян управління адміністративного забезпечення; 2 головних спеціаліста відділу організаційно-інформаційної роботи.

Отже, у відділі контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту, де працювала позивачка, скорочувалося 2 посади головного спеціаліста.

24 липня 2019 року Головою правління Пенсійного фонду України була затверджена структура головного управління.

03 вересня 2019 року Головою правління Пенсійного фонду України затверджені зміни до штатного розпису на 2019 рік.

Наказом Головного управління від 09.09.2019 № 312-ОС введено в дію структуру та зміни до штатного розпису головного управління.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в ГУ ПФУ в Харківській області відбулася зміна істотних умов державної служби.

Наказом ГУ ПФУ в Харківській області від 12.09.2019 № 323-ОС працівників Головного управління було попереджено про наступне вивільнення відповідно до ст. 43, п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням посад, зокрема, попереджені всі 6 головних спеціалістів відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , про що свідчать їх підписи у списку осіб, які ознайомлені із зазначеним наказом (т. 1 а.с. 96).

Також судом першої інстанції встановлено і підтверджено під час розгляду справи апеляційним судом, що 09.09.2019 року в ГУ ДФС в Харківській області відбулось засідання комісії з визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в Головному управлінні. Комісією прийнято рішення про те, що переважне право на залишенні на роботі з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці мають головні спеціалісти відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а головним спеціалістам того ж відділу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 запропонувати переведення на посади головних спеціалістів відділів ретроконверсії № 1 або № 2 (т. 1 а.с. 117-121).

При цьому, під час прийняття такого рішення були взяті до уваги інформаційні дані всіх головних спеціалістів відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту, зокрема: стаж роботи в органах Пенсійного фонду, стаж роботи в управлінні внутрішнього аудиту, виробничі показники за 2019 рік (т. 1 а.с. 122, 123).

За результатами порівняльного аналізу кваліфікації головних спеціалістів ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Головним управлінням ураховано наявність у перших двох спеціалістів більш високої кваліфікації у порівнянні зі ОСОБА_1 : стаж роботи в органах Пенсійного фону становить 24 роки, 18 років та 17 років відповідно. Щодо виробничих показників спеціалістів ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 01.09.2019 із загальної кількості робочих днів 165, відпрацьовано 116 днів, 106 днів та 86 днів; взято участь у 3 аудитах та 1 контрольному заході, у 3 аудитах та 2 аудитах відповідно. Перевірено 420, 1925 та 185 пенсійних справ відповідно.

У 2018 році ОСОБА_1 була відсутня на роботі 194 календарні дні, з них 108 днів - у зв`язку з перебуванням у відпустці, 86 дні - у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. А у 2019 році ОСОБА_1 була відсутня на роботі 171 календарний день, із них 137 днів - у зв`язку з перебуванням у відпустці, 34 дні - у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно з результатами виконання завдань державним службовцем за 2019 рік через відсутність на роботі у зв`язку з перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати та на лікарняному ОСОБА_1 не забезпечила участь у підготовці оглядових листів про результати проведених внутрішніх аудитів, що також свідчить про низьку продуктивність праці у порівнянні з іншими спеціалістами відділу.

Головне управління 04.11.2019 попередило ОСОБА_1 про наступне вивільнення та запропонувало переведення на інші посади, однак позивачка із запропонованими посадами не погодилась, про що свідчить її підпис в попередженні (т. 1 а.с. 124).

14.11.2019 Головне управління вдруге попередило ОСОБА_1 про наступне вивільнення та запропонувало переведення на всі вакантні посади в Головному управлінні, проте позивачка знов не погодилась із запропонованими вакантними посадами, про що свідчить її підпис в попередженні (т. 1 а.с. 125).

Наказом Головного управління від 08.01.2020 №10-ОС ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку зі скороченням посади головного спеціаліста відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту (т. 1 а.с. 132).

Позивачка, вважаючи протиправним оскаржуваний наказ, звернулася до суду з цим позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням при звільненні ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням посади було проведено із дотриманням усіх норм чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та Кодексом законів про працю України (далі також - КЗпП).

Частина 6 ст. 43 Конституції України, якій кореспондує ст. 5-1 Кодексу законів про працю України, гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 889-VIII).

Частини 2, 3 ст. 5 Закону № 889-VIII передбачено, що відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 Закону № 889-VIII підставою для зміни істотних умов державної служби, зокрема, є скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється також за ініціативою суб`єкта призначення.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною 3 ст. 87 Закону № 889-VIII визначено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Положенням п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2019 року позивачку ознайомлено із наказом про попередження щодо наступного вивільнення у зв`язку із скороченням посад. Згідно з рішенням комісії з визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в Головному управлінні, оформленого протоколом № 1 від 09.09.2019, відповідно до кваліфікації 04.11.2019 року ОСОБА_1 було запропоновано переведення на посаду головного спеціаліста відділу з ретроконверсії № 1 та № 2 управління застосування пенсійного законодавства або переведення на наявні рівнозначні або нижчі вакантні посади державної служби у Головному управлінні.

У свою чергу, позивачка відмовилася від запропонованих посад, оскільки, на її думку, вони не відповідають її професії, спеціальності, кваліфікації та досвіду роботи, про що вона власноручно зазначила у попередженні від 04.11.2019.

В подальшому, беручи до уваги відмову позивачки від запропонованих посад відповідно до кваліфікації, 14.11.2019 року Головним управлінням запропоновано ОСОБА_1 переведення на наявні рівнозначні або нижчі вакантні посади державної служби у головному управлінні, тобто всі вакантні посади в Головному управлінні станом на 11.11.2019, від яких позивачка також відмовилася, посилаючись на те, що вони не відповідають її досвіду роботи, спеціальності, кваліфікації та освіті, про що вона власноручно зазначила у попередженні від 14.11.2019 року.

Тобто Головним управлінням письмово, не пізніше ніж за два місяці, попереджено позивачку про наступне звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Наявність в Головному управлінні вакантних посад, які б відповідали кваліфікації позивачки та які не було їй запропоновано, судом не встановлено.

Отже, на час попередження позивачки про звільнення та в подальшому Головним управлінням ОСОБА_1 пропонувались посади, в тому числі нижчі, однак позивачка не погодилася з пропозиціями роботодавця та від продовження проходження державної служби на будь-якій із запропонованих посад відмовилася.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 квітня 2020 року у справі № 520/6610/19, 28 січня 2021 року у справі № 520/7731/19, 05 листопада 2020 року справа № 540/2417/18 та ін.

Таким чином, зі свого боку Головним управлінням вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів з метою забезпечення гарантій позивачки на подальше проходження нею державної служби під час зміни організаційної структури ГУ ПФУ в Харківській області.

Нормою ч. 8 ст. 43 КЗпП встановлено, що власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до Витягу з протоколу № 3 від 21.12.2019 засідання профспілкового комітету профспілкової організації Головного управління, за участі ОСОБА_1 , члени профспілкового комітету надали згоду на розірвання трудового договору зі ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до виконання Головним управлінням обов`язку дослідження питання наявності у позивачки переважного права на залишення на роботі.

Надаючи оцінку висновкам суду у частині дотримання Головним управлінням вимог трудового законодавства в аспекті наявності у позивачки переважного права на залишення на роботі, колегія суддів виходить із такого.

Положеннями ч. 1 ст. 42 КЗпП унормовано, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За правилами ч. 2 ст. 42 КЗпП при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (ч. 3 ст. 42 КЗпП ).

При цьому при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень ст. 42 КЗпП щодо переважного права на залишення на роботі слід ураховувати, в тому числі, і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в ч. 2 ст. 42 КЗпП.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення (висновок Верховного Суду у постановах від 04 квітня 2018 року по справі № 814/3934/15, від 11 лютого 2021 року справа № 813/4523/17).

Водночас, визначальним критерієм для встановлення наявності переважного права на залишення на роботі працівника при скороченні чисельності штату у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень його кваліфікації та продуктивність праці, а сімейний стан, стаж роботи та інші обставини, що надають право для залишення на роботі, враховуються лише у тому разі, коли працівники мають однакову кваліфікацію і продуктивність праці.

Доказами більш високої кваліфікації можуть бути відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, досвід трудової діяльності.

Про продуктивність праці, як узагальнюючий показник її результативності, може свідчити збільшення обсягу виконуваної роботи, її якості, суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 824/3229/14-а, від 17 березня 2020 року у справі № 826/510/16.

Як свідчать матеріали справи, для вирішення питання щодо переважного права залишення на роботі Головним управлінням було створено комісію з визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із з мінами в організації виробництва і праці в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, яка перевірила відповідний рівень кваліфікації та продуктивності праці працівників відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту, що підлягають скороченню і визначила осіб, які мають переважне право залишення на роботі.

Міністерством соціальної політики України листом від 21.05.2012 за № 80/06/187-12 надано роз`яснення щодо методики визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Для цього роботодавцем робиться порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, у процесі якого, враховуються такі обставини: наявність відповідної освіти, - дипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Так, для визначення критеріїв кваліфікації та продуктивності праці Головним управлінням надано: Інформацію про дані, які свідчать про переважне право залишення на роботі головних спеціалістів відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , що містить такі критерії як: вік, освіта, ранг державного службовця, сімейний стан, загальний стаж роботи, стаж роботи на державній службі, стаж роботи в органах ПФУ, стаж роботи в управлінні внутрішнього аудиту ГУ ПФУ, виробничі показники за період з 01.01.2019 по 01.09.2019; заохочення, нагороди, почесні звання; стягнення на посаді, щорічна оцінка (кількість балів); переваги, передбачені статтею 42 КЗпП України із розрахунком фактично відпрацьованих працівниками відділу робочих днів у зазначений період, за виключенням днів відпустки, лікарняних та вихідних і святкових днів (порівняльна таблиця), а також рішення комісії з визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в Головному управлінні, оформленого протоколом № 1 від 09.09.2019.

Виходячи з порівняльної таблиці щодо усіх 6 головних спеціалістів відділу, Головним управлінням ураховано наведені в ній критерії, зокрема, виробничі показники, за якими позивачкою відпрацьовано найменшу кількість днів, взято участь у меншій кількості аудитів, досліджено найменшу кількість особових рахунків та перевірено найменшу кількість пенсійних справ і виявлено менше фактів недоплат та переплат, у порівнянні з іншими головними спеціалістами відділу, що вказує на найменший обсяг виконаної позивачкою роботи за період з 01.01.2019 по 01.09.2019. Також, позивачка має низьку щорічну оцінку 2,5 балів, як і ОСОБА_5 , тоді як інші спеціалісти мають 3,33 бали. Відносно критерію заохочення, нагороди, почесні звання, то позивачка відзначена лише почесною грамотою ГУ ПФУ у 2015 році, як і ОСОБА_2 у 2016 році, тоді як інші працівники мають істотно більше заохочень за успіхи в роботі (т. 1 а.с. 177-180).

Таким чином, за Інформацію про дані, які свідчать про переважне право залишення на роботі головних спеціалістів відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області показники обсягу виконаної роботи ОСОБА_1 вагомо відрізняються від показників інших спеціалістів цього ж відділу. Згідно з результатами виконання завдань державним службовцем за 2019 рік через відсутність на роботі у зв`язку з перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати та на лікарняному ОСОБА_1 не забезпечила участь у підготовці оглядових листів про результати проведених внутрішніх аудитів, що також свідчить про низьку продуктивність праці позивачки.

На думку колегії суддів, за результатами перевірки показника продуктивності праці спеціалістів відділу випливає, що у ОСОБА_1 цей показник значно нижчий ніж у інших головних спеціалістів відділу.

Крім того, як слідує із витягу з Протоколу № 1 від 09.09.2019 засідання комісії з визначення переважного права відносно ОСОБА_1 відзначено, що у вирішенні завдань повсякденної діяльності відділу позивачка потребувала нагадувань та залучення інших працівників для їх виконання (т. 1 а.с. 117-120).

Отже, за результатами порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відповідач-1 врахував наявність у перших чотирьох більш високої продуктивності праці в порівнянні з позивачкою та ОСОБА_5 .

Переважне право на залишенні на роботі вказаних вище чотирьох працівників комісією Головного управління надано, зокрема, через їх здатність витримувати тривале навантаження, своєчасне виконання усіх завдань з почуттям відповідальності, без нагадувань.

З порівняльної таблиці також слідує, що ОСОБА_6 має повну вищу освіту економіст, стаж роботи: загальний 27 р. 11 м., на державній службі 24 р., в органах ПФУ 24 р., в управлінні внутрішнього аудиту ГУ ПФУ 11 р. 7 м.; ОСОБА_2 має повну вищу освіту економіст, стаж роботи: загальний 29 р. 8 м., на державній службі 26 р. 10 м., в органах ПФУ 18 р. 5 м., в управлінні внутрішнього аудиту ГУ ПФУ 4 р. 1 м.; ОСОБА_1 має повну вищу освіту економіст, магістр «Публічне управління та адміністрування», стаж роботи: загальний 31 р. 7 м., на державній службі 27 р. 2 м., в органах ПФУ 17 р. 2 м., в управлінні внутрішнього аудиту ГУ ПФУ 4 р. 11 м.; ОСОБА_3 має повну вищу освіту економіст, магістр державної служби, стаж роботи: загальний 30 р. 2 м., на державній службі 19 р. 9 м., в органах ПФУ 19 р. 9 м., в управлінні внутрішнього аудиту ГУ ПФУ 9 р. 8 м.; ОСОБА_7 має повну вищу освіту економіст, стаж роботи: загальний 36 р. 11 м., на державній службі 25 р. 7 м., в органах ПФУ 25 р. 7 м., в управлінні внутрішнього аудиту ГУ ПФУ 20 р. 7 м.; ОСОБА_5 має повну вищу освіту юрист, стаж роботи: загальний 37 р. 11 м., на державній службі 36 р. 1 м., в органах ПФУ 19 р. 9 м., в управлінні внутрішнього аудиту ГУ ПФУ 8 р. 5 м.

З наведеного слідує, що освітньо-кваліфікаційний рівень магістра мають ОСОБА_3 та позивачка. В свою чергу, позивачка та ОСОБА_2 , мають найменший стаж роботи в управлінні внутрішнього аудиту ГУ ПФУ в Харківській області.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи позивачки, наведені у відповіді на відзив на апеляційну скаргу з приводу того, що комісія з визначення переважного права взагалі не провела порівняння кваліфікації всіх п`яти держслужбовців, попереджених про скорочення посади, оскільки вони спростовуються наявною у справі порівняльною таблицею.

В кінцевому підсумку порівняння кваліфікації і продуктивності праці 6 спеціалістів відділу Головним управлінням визначено працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників, ніж ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Щодо посилань позивачки на неправдиве зазначення стажу роботи в органах ПФУ 17 років 2 місяці, то колегія суддів погоджується із доводами Головного управління, що вказана обставина не була визначальною при вирішенні комісією Головного управління питання щодо переважного права залишення на роботі.

При цьому, ГУ ПФУ в Харківській області надало письмові пояснення, що в інформації було помилково невірно зазначено стаж в органах Пенсійного фонду України ОСОБА_1 , який станом на 09.09.2019 становив 22 роки 03 місяці.

Разом з тим, наведена помилка не впливає на вирішення спірних правовідносин.

У додаткових письмових поясненнях Головне управління на вимогу суду надано деталізовану інформацію щодо освіти працівників Відділу контролю операційних процесів управлінні внутрішнього аудиту ГУ ПФУ в Харківській області та щодо загального стажу роботи на державній службі, в органах ПФУ, в органах аудиту та в органах ГУ ПФУ в Харківській області працівників Відділу контролю операційних процесів управлінні внутрішнього аудиту ГУ ПФУ в Харківській області станом на 01.09.2019, а також деталізовану інформацію щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців за 2018 рік та розгорнуте порівняння індивідуальних показників працівників ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Відносно питання показника щорічної оцінки (кількість балів), Головним управлінням зауважено, що зазначений показник було взято за повний період порівняння 2018 року як для позивачки, так і для інших працівників.

За змістом п. 13 Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 р. № 640 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 р. № 591), визначення результатів виконання завдань проводиться у жовтні - грудні за період з 1 січня поточного року або з дати визначення завдань і ключових показників до дати прийняття наказу (розпорядження) про визначення результатів виконання завдань.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи позивачки, що відповідачем 1 не взято до порівняння результати виконання завдань державними службовцями за 2019 рік.

Результати оцінювання службової діяльності державних службовців за 2018 рік щодо шести працівників відділу контролю операційних процесів управлінні внутрішнього аудиту ГУ ПФУ в Харківській області містяться у долучених до справи висновках, затверджених наказом Головного управління від 19.11.2018 року за № 866.

Колегія суддів знаходить слушними пояснення Головного управління, що з оцінкою за 2018 рік (2,5 балів) працівник ОСОБА_1 була ознайомлена, оцінку не оскаржувала. Друге завдання не було виконано працівником ОСОБА_1 через перебування у відрядженні, після повернення з якого також не було виконано. Про невиконання другого завдання з проведення моніторингу врахування об`єктами внутрішнього аудиту наданих рекомендацій свідчить власноручний звіт позивачки від 05.10.2018, копія якого наявна у справі.

З приводу зауважень позивачки, що вона має переважне право залишення на роботі, а ОСОБА_2 підлягала скороченню, Головним управлінням надано порівняльну таблицю зазначених головних спеціалістів, з якої слідує, що в середньому за 1 робочий день ОСОБА_2 перевіряла 13 пенсійних справ та 7 особових рахунків, а ОСОБА_1 в середньому за 1 робочий день перевіряла 2 пенсійні справи та 10 особових рахунків. Тому суд апеляційної інстанції не знаходить обґрунтованими зауваження позивачки.

В апеляційній скарзі наголошувалося на необхідності підрахунку ефективності одного дослідження. З даного питання колегія суддів погоджуючись із доводами Головного управління та вважає, що показник сум фінансових порушень (переплата/недоплата пенсії) є змінною величиною, яка залежить від виду пенсії та її розміру, тому використання цього показника не може об`єктивно відображати інтенсивність та якість роботи головного спеціаліста на перевірці як критеріїв продуктивності праці.

Таким чином, установлені судом обставини справи, підтверджені матеріалами справи, свідчать про те, що Головним управлінням належним чином здійснено аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників та за результатом цього аналізу переважне право на залишення на роботі надане іншим 4 головним спеціалістам із більш високою продуктивністю праці і кваліфікацією, ніж ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Колегія суддів також ураховує висновок Верховного Суду, сформований в постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 818/779/16, що чинним законодавством не передбачені критерії і порядок визначення продуктивності праці працівників.

Щодо посилання ОСОБА_1 про те, що на момент засідання комісії з визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в Головному управлінні не було взято до уваги, що в управлінні внутрішнього аудиту працювало 3 пенсіонери, то судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції, що ці доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки головний спеціаліст ОСОБА_8 працювала у відділі фінансового аудиту, а не у відділі контролю операційних процесів, де виводилось 2 посади головних спеціалістів. А посади заступника начальника відділу операційних процесів та начальника управління внутрішнього аудиту взагалі не скорочувались.

Позивачка також зазначала, що відповідно до довідки МСЕК про наявність інвалідності вона не може працювати тривалий час за комп`ютером, але у попередженні від 04.11.2019 запропоновані дві посади головного спеціаліста, що передбачає роботу за комп`ютером по 8 годин кожен день щомісяця. Коли при проведенні внутрішніх аудитів більша частина припадає на перевірку паперових носіїв, лише 1/4 робочого часу робота за комп`ютером (т. 1 а.с. 12).

З наведеного приводу суд першої інстанції зазначив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.2018, № 55 "Деякі питання документування управлінської діяльності", наказу головного управління від 09.01.2020 за № 26, листа Пенсійного фонду України від 11.01.2020, № 2800-1001-9/766 з січня 2020 року в головному управлінні основна форма провадження діловодства є електронна. Документування управлінської інформації в головному управлінні здійснюється в електронній формі. Вхідні, внутрішні, вихідні, інші документи незалежно від форми їх створення, підготовлені в установі, реєструються в системі електронного документообігу. В органах Пенсійного фонду застосовується електронний документообіг під час виплати пенсій.

Оскільки до посадових обов`язків ОСОБА_1 , зокрема, відносилось проведення аудитів з питань виплати пенсій, то робота на посаді головного спеціаліста відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту передбачала постійну роботу за комп`ютером.

Це робота в підсистемі призначення та виплати пенсій, а саме: моніторинг електронних особових рахунків, перегляд стажу працюючих пенсіонерів, звірка належних документів паперових пенсійних справ з електронними, перевірка в електронній базі правильності відпрацювання перерахунків пенсій, строків призначення пенсій, до призначення пенсій після сплати страхових внесків. Після проведення досліджень головним спеціалістом відділу контролю операційних процесів проводиться узагальнення інформації, що також пов`язано з роботою на комп`ютері.

При цьому, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 672-р від 14.09.2016 року було схвалено Стратегію модернізації та розвитку ПФУ на період 2020 року, відповідно до якої завданням стратегії, є, зокрема, автоматизація управління та контролю у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; перехід на електронний документообіг під час виплати пенсій та застосування централізованих технологій їх виплати; створення автоматизованої системи внутрішнього електронного документообігу в Пенсійному фонді та його територіальних органах, зокрема прийому та обробки звернень громадян; оцифрування архіву пенсійних справ.

Таким чином, у зв`язку із переходом на електронний документообіг під час виплати пенсій та застосування централізованих технологій їх виплати, оцифрування архіву пенсійних справ, колегія суддів не погоджується із доводами позивачки, що робота за комп`ютером на посаді головного спеціаліста відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту займала лише 1/4 частини робочого часу. В матеріалах справи відсутні докази щодо пропорційності роботи за комп`ютером та з паперовими носіями, такої інформації не міститься і в посадовій інструкції головного спеціаліста відділу контролю операційних процесів управління внутрішнього аудиту головного управління ПФУ в Харківській області.

Отже, під час вирішення питання визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, Головним управлінням здійснювався належний порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Крім того, відносно зазначених позивачкою доводів щодо відсутності в її сім`ї інших працівників з самостійним заробітком колегія суддів відзначає, що лише при відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч. 2 ст. 42 КЗпП. Ураховуючи, що Головним управлінням встановлено різницю у кваліфікації і продуктивності праці спеціалістів відділу, тобто визначено надати переважне право на залишенні на роботі іншим працівникам, норми ч. 2 ст. 42 КЗпП не підлягають застосуванню.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що в спірних правовідносинах Головним управлінням було вжито належних та достатніх заходів щодо дотримання законодавства та належного оформлення процедури попередження та наступного вивільнення державного службовця ОСОБА_1 . Оскільки належним чином досліджено питання переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, за результатами якого встановлено, що позивачка не користувалася переважним правом залишення на роботі у порівнянні з іншими працівниками, що попереджались про вивільнення, оскільки інші працівники мали більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, у сукупності цих двох показників, за результатом проведеного порівняння.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 14 лютого 2019 року у справі № 822/1360/17, від 11 липня 2019 року у справі № П/811/851/16, від 27 травня 2020 року у справі № 819/1170/16, від 28 лютого 2018 року справа № 815/3299/17, від 19 липня 2018 року у справі № 822/2330/16, від 19 лютого 2019 року у справі № 809/3751/14, від 09 вересня 2020 року у справі № 813/1974/16, від 15 липня 2020 року справа № 818/1345/16, від 10 липня 2019 року у справі № 810/1530/17, від 21 грудня 2018 року у справі № 818/1464/16, від 05 листопада 2020 року у справі № 540/2417/18.

Відносно наданих сторонами Науково-правових висновків проректора з наукової роботи Національного юридичного університету ім. Я. Мудрого проф. В. Жернакова та головного ученого секретаря Національної академії правових наук України В. Журавля судова колегія зазначає таке.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 112 КАС України визначено, що учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

За приписами частини 1 ст. 113 КАС України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.

Зі змісту наведених норм убачається, що висновок експерта з питань права не є доказом, а його прийняття та врахування є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, такий висновок може стосуватися лише передбачених КАС України питань - застосування аналогії закону чи аналогії права чи змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Натомість, надані висновки експертів в галузі права стосуються питань застосування законодавства України, при цьому питання, визначені приписами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 112 КАС України, в межах даної справи не виникали.

З огляду на вищенаведене, надані сторонами висновки експертів в галузі права не приймаються колегією суддів до уваги.

Щодо позовних вимог про скасування наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.09.2019, № 312-ОС "Про введення в дію структури та змін до штатного розпису головного управління", відповідно до наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.09.2019 року, № 323-ОС "Про попередження працівників головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області", колегія суддів відзначає, що згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

На думку позивачки, її посада не підлягала скороченню в повному складі ані в Головному управлінні, ані в Пенсійному фонді України, проте колегія суддів вважає, що питання організаційної структури, чисельності та штатів встановлення структури та штатної чисельності належать до дискреційних повноважень Пенсійного фонду України.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 9901/986/18, дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

В постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 813/4523/17 Верховний Суд зазначив, що суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Законом.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано апелянтом під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 не надала згоду щодо свого переведення на запропоновані Головним управлінням посади, а тому ГУ ПФУ в Харківській області правомірно звільнено позивачку.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів для висновку, що оскаржуваний наказ про звільнення позивачки є правомірним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що всі інші позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вищезазначеної позовної вимоги, в задоволенні якої судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення відповідача-1 на висновки колегії суддів не впливають.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, судом було надано належну юридичну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дотриманням норм процесуального закону, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 по справі № 520/1547/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 26.04.2021 року