Справа № 759/12993/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 року м. Київ № 759/12993/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

за позовом ОСОБА_1

до Державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та

охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону

земель - головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за

додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління

з контролю за використанням та охороною земель Головного управління

Держгеокадастру у Київській області Березового Антона Олеговича

про визнання протиправними та скасування акта,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель - головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області Березового Антона Олеговича про визнання протиправним та скасування акту обстеження земельної ділянки від 22 серпня 2018 року № 10-0.441-506/90-18.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 передано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва.

За результатом автоматизованого розподілу судових справ для розгляду справи було визначено суддю Аверкову В.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі. Здійснено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Слід зазначити, що матеріали справи місять клопотання позивача про призначення справи до розгляду у судовому засіданні, проте відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України справа є незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при обстеженні орендованої земельної ділянки, відповідач не застосував вимоги статей 3, 4, 6, 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду/контролю у сфері господарської діяльності». При цьому позивач зазначає, що про порушене своє право дізнався 03 березня 2020 року, враховуючи відсутність пояснень та відзиву з боку відповідача, суд приймає такі доводи стосовно строків звернення із адміністративним позовом.

Ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року отримана відповідачем 21 січня 2021 року відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, проте відповідачем відзиву на позов не подано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Судом встановлено, що 22 серпня 2018 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель - головного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області Березовим Антоном Олеговичем проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться: Київська область, Вишгородський район, село Пірнове, урочище «Старик».

За результатом обстеження складено акт від 22 серпня 2018 року № 10-0.441-506/90-18.

Актом встановлено, також підтверджено позивачем, що земельна ділянка, яка розташована Київська область, Вишгородський район, село Пірнове, урочище «Старик», перебуває у користуванні фізичної особи ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі № 31 від 07 листопада 2012 року, який укладений між Пірнівською сільською радою Вишгородського району Київської області та фізичною особою ОСОБА_2 строком на 49 років та зареєстрований в управлінні Держкомзему у Вишгородському районі Київської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 листопада 2012 року за № 00550.

В акті перевірки також встановлено, що на обстежувальній земельній ділянці розташовані будівлі та споруди, а також частково вкрито трав`яною рослинністю. Відповідно до генерального плану с. Пірнове, який затверджений рішенням тринадцятої сесії сьомого скликання Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 15 березня 2017 року № 100-13-V вищевказана земельна ділянка розташована в 100 метровій прибережній захисній смузі ріки Десна.

Акт містить посилання на частину 2 статті 61 Земельного кодексу України відповідно до якої, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Позивач вважає, що при обстеженні орендованої земельної ділянки, відповідач не застосував вимоги статей 3, 4, 6, 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду/контролю у сфері господарської діяльності».

Відповідно до статті 189 Земельного кодексу України, самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Згідно з пунктом 1.1 Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві затвердженого рішенням Київської міської ради № 16/890 від 25.09.2003 (далі - Порядок) розроблено з врахуванням особливостей функціонування міста Києва як столиці України та з метою запобігання порушенням земельного законодавства в м. Києві, своєчасного їх виявлення та усунення, удосконалення процедури здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку самоврядний контроль за виконанням вимог земельного законодавства шляхом перевірок здійснюється планово та позапланово.

Планові перевірки проводяться на підставі планів роботи Головного управління.

Позапланова перевірка - це перевірка, не передбачена планами роботи Головного управління.

У разі неможливості своєчасного повідомлення юридичних чи фізичних осіб про проведення позапланової перевірки (обмежений термін на її проведення тощо) вона проводиться без попереднього повідомлення за наявності таких обставин - отримання доручення від Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, органів прокуратури та інших правоохоронних органів, Київської міської ради, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

При цьому, згідно з пунктом 3.2 Порядку посадові особи Головного управління мають право, зокрема обстежувати земельні ділянки, в тому числі ті, що перебувають у власності та користуванні юридичних чи фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель.

Відповідно до пп. 6.1 п. 6 Порядку, Головне управління після виявлення порушень земельного законодавства складає акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та дає вказівку про необхідність усунення порушень земельного законодавства.

Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та вказівка про необхідність усунення порушень земельного законодавства складаються у двох примірниках, один з яких видається особі, яка вчинила порушення земельного законодавства, або направляється їй поштою.

Судом встановлено, що обстеження земельної ділянки було проведено згідно приписів п. 2.6, п. 3.2 Порядку. При цьому, за наслідками такого обстеження складено акт від 22 серпня 2018 року № 10-0.441-506/90-18.

Втім, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що акт обстеження земельної ділянки не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася. Такий акт є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта (в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №21-1465а15 від 16.09.2015.

В даному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Так, суд зазначає, що оскаржувані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Таким чином, в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатись спори щодо будь-яких дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень без обмежень, але відповідні вимоги особи можуть бути задоволені за умови, що такі дії (бездіяльність) є юридично значимими для позивача, тобто порушують права та інтереси останнього шляхом обмежень у реалізації його прав чи покладення на нього необґрунтованих обов`язків.

У зв`язку з викладеним, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що дії відповідача щодо проведення обстеження земельної ділянки та складання акту обстеження земельної ділянки є такими, що прямо впливають та порушують права, свободи та інтереси позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова