Справа № 420/14600/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

сторін:

позивач: Маклашевська А.О. за довіреністю

відповідач: Лук`янчук М.Р. за Випискою

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні дорожні матеріали» (, місцезнаходження: 65033, м. Одеса, вул. Гастелло, 52/1, офіс 101) до Головного управління ДПС в Київській області (, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.10.2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 18 грудня 2020 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні дорожні матеріали» (, місцезнаходження: 65033, м. Одеса, вул.Гастелло, 52/1, офіс 101) до Головного управління ДПС в Київській області (, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.10.2020 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500 000 грн., прийняте на підставі акту про результати фактичної перевірки від 18.09.2020 року.

Також у позові позивач просив стягнути на його користь судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань.

Ухвалою від 30 грудня 2020 року після усунення недоліків, що зумовили залишення позову без руху, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позов обґрунтовано тим, що за наслідками фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольним напоями, тютюновими виробами та пальним прийнято податкове повідомлення-рішення № № від 23.10.2020 року про накладення штрафу у розмірі 500 000 грн.

Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Так, на думку контролюючого органу, ТОВ «СУЧАСНІ ДОРОЖНІ МАТЕРІАЛИ» мало отримати ліцензію на право зберігання пального для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Позивач зазначив, що в ході проведення ГУ ДПС у Київській області фактичної перевірки ТОВ «СУЧАСНІ ДОРОЖНІ МАТЕРІАЛИ», ОСОБА_1 - завідуючим виробництвом, були надані письмові пояснення, які є додатком до Акту перевірки про те, що ємність, у якій знаходиться дизельне паливо об`ємом 60 м3, та яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Кобці, вул. Лісова, 14 є технологічним паливним баком та невід`ємною частиною заводу -MARINI TOP TOWER 3000 для приготування асфальтної суміші. Дана ємність підключена безпосередньо до асфальтного заводу. У свою чергу сукупність обладнання, технологічних виробничих вузлів (агрегатів), які складають завод MARINI TOP TOWER 3000 (надалі АБЗ) за своїм юридичним статусом не є нерухомим майном, а місцем розташування цього заводу може змінюватись в залежності від виробничих потреб, однак дані пояснення Відповідачем прийняті не були, Акт складений без урахування доводів підприємства.

Таким чином, позивач зазначив, що АБЗ не можна розуміти як місце зберігання пального так як пальне використовується у технологічному процесі, який необхідний для випуску продукції, зазначений асфальто-бетонний завод є сучасним виробництвом із використанням мікропроцесорної системи управління і забезпечує оптимально економний режим роботи, і що для здійснення діяльності даного АБЗ не передбачається виконання будівельних робіт, оскільки завод завдяки своїй модульній конструкції вже оснащений необхідними кабельними і трубними з`єднаннями, відзначається швидким компонуванням на пересувних стальних основах і не потребує проведення будівництва, на майданчику, він є мобільним, та передбачає, у разі необхідності, багаторазовий перенос виробничих потужностей.

До суду 25 січня 2021 року (вхід. № 3643/21) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що в ході проведення перевірки встановлено факт зберігання суб`єктом господарювання пального для потре власного споживання без наявності ліцензії за місцем розташування місць зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки).Так, згідно з наявної інформації з бази даних «Архів електронної звітності» ЄРАН 2019, наданих пояснень та їх документального підтвердження, суб`єктом господарювання 20.08.2020 року одержано пальне на зберігання для власних потреб в кількості 142556 літрів, чим порушено ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», у зв`язку з чим до відповідача застосовано штрафні санкції у розмірі 500 000 грн.

Позивачем надано відповідь на відзив (вхід. №6189/21 від 08.02.2021 року, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 11 лютого 2021 року продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів.

Ухвалою від 05 березня 2021 року доручено Київському апеляційному суду забезпечити проведення судового засідання № 420/14600/20 у режимі відео конференції.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 05 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача на відкритому судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача на відкритому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Доповівши зміст позовних вимог, заслухавши у вступному слові пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ТОВ «Сучасні дорожні матеріали» зареєстровано юридичною особою з 09.08.2027 року, 1 556 102 0000 063367, та основним видом економічної діяльності є: 23.99 виробництво неметалевих виробів, н.в.і.у.

На підставі наказу «Про проведення фактичних перевірок» №1081 від 31 серпня 2020 року та направлень на перевірку від 10.09.2020 року №№2474.2475 від 03.09.2020 року з метою здійснення контролю дотримання вимог чинного законодавства у сфері підакцизних товарів, порядку здійснення готівкових розрахунків, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, на підставі ст.80 ПК України посадовими особами ГУ ДПС у Київському області проведено з 09.09.2020 року фактичну перевірку ТОВ «Сучасні дорожні матеріали» за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.88-89).

Суд встановив, що направлення на перевірку були вручені ОСОБА_1 , про що свідчить його прізвище та підпис про вручення, 09.09.2020 року (а.с. 87).

За наслідками зазначеної перевірки складено акт про результати фактичної перевірки додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального №1283/1036/05/41513222 від 21.09.2020 року, в якому зазначено, що під час проведення фактичної перевірки встановлено, порушення податкового законодавства в частині обігу та зберігання пального, а саме згідно наявною інформацією суб`єктом господарювання 20.09.2020 року було отримано пальне на зберігання для потреб власного споживання чи промислової переробки, однак станом на 09.09.2020 року суб`єкт господарювання не отримав ліценцію на право зберігання пального доля потреб власного споживання чи промислової переробки, до перевірки не надано документального підтвердження, яке б могло спростувати факт зберігання пального.

Судом встановлено, що наявною інформацією є акцизні накладні форми «П» про одержання пального на зберігання для власних потреб в кількості 142556 літрів, постачальником якого є ТОВ «Євростандарт» та ТОВ ВКФ «Інтер Плюс» (а.с. 92-96).

Так, матеріалами справи підтверджено, що в ході проведення перевірки, ОСОБА_1 - завідуючим виробництвом, були надані письмові пояснення, які є додатком до Акту перевірки, про те, що ємність, у якій знаходиться дизельне паливо об`ємом 60 м3, та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є технологічним паливним баком та невід`ємною частиною заводу -MARINI TOP TOWER 3000 для приготування асфальтної суміші. Дана ємність підключена безпосередньо до асфальтного заводу. У свою чергу сукупність обладнання, технологічних виробничих вузлів (агрегатів), які складають завод MARINI TOP TOWER 3000 за своїм юридичним статусом не є нерухомим майном, а місце розташування цього заводу може змінюватись в залежності від виробничих потреб (а.с.90).

Оскільки на момент перевірки відсутня ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), зокрема, за зберігання пального 23.10.2020 року встановлено порушення ст. 15 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Таким чином, відповідно до висновків акту встановлено, зокрема порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», за яке передбачена відповідальність згідно з ст. 17 цього Закону.

Відповідачем був наданий на адресу позивача запит надання документів від 16.09.2020 року, на який позивач документи не надав, на судовому засіданні пояснивши, що напередодні була перевірка ГУ ДПС в Одеській області яким надані всі документи, та ГУ ДПС в Одеській області була складена довідка про відсутність встановлених порушень (а.с. 35-37).

Позивачем подані заперечення до акта перевірки вих. № 71/10 від 09.10.2020 року з додатками, до яких входять довідка заводу виробника MARINI, схеми технологічного підключення довідка про діяльність товариства, довідка про відсутність місць зберігання пального, договір оренди нерухомого майна (а.с. 16-31).

Суд встановив, що на підставі акту перевірки №1283/1036/05/41513222 від 21.09.2020 року, 23.10.2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення № про застосування суми штрафних санкцій у розмірі 500 000 грн. (а.с.398).

Судом досліджено висновок експерта № 65/20 судової будівельно-технічної експертизи за заявою директора ТОВ «Сучасні дорожні матеріали» від 14.12.2020 року (а.с. 38-50).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, заслухавши вступне слово представників учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Прядок проведення фактичних перевірок врегульований ст. 80 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 80.1. ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з пп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Відповідно до п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Матеріалами справи підтверджено, що перевірка призначена на підставі наказу «Про проведення фактичних перевірок» №1081 від 31.08.2020 року.

Також матеріалами справи підтверджено, що позивачу були вручені направлення на перевірку від 03.09.2020 року №№2474,2475, та копія наказу, про що свідчить прізвище зав. Виробництвом ОСОБА_1 та підписи про вручення, 09.09.2020 року у направленнях (а.с. 87).

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій під час здійснення фактичної перевірки.

По суті виявлених порушень, суд зазначає таке.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (нині - Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального») від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (зі змінами та доповненнями) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України (надалі - Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до ст. 1 цього Закону, ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Статтею 3 Закону № 481/95-ВР передбачено порядок видачі, призупинення, анулювання ліцензій на виробництво спирту етилового, коньячного і плодового та зернового дистиляту, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, дистиляту виноградного спиртового, спирту-сирцю плодового, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального

Ліцензії на право виробництва пального видаються, призупиняються та анулюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідно до ст. 15 цього Закону, суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Ліцензії на право оптової торгівлі видаються терміном на п`ять років уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Так, суд встановив, що під час перевірки ТОВ «Сучасні дорожні матеріали» встановлено, що суб`єктом господарювання одержане пальне 20.08.2020 року на зберігання для потреб власного споживання чи промислової переробки в кількості 142 556 літрів, постачальниками якого є ТОВ ВКФ «Інтер Плюс» та ТОВ «Євростандарт», дані операції підтверджені акцизними накладними №10172,10173,10174, 10175,2199 від 20.08.2020 року пальне розвантажено за адресою: Київська обл., Васильківський район, с. Кобці, вул. Лісова, 14, а отже перевіряючими встановлено факт зберігання суб`єктом господарювання пального для потреб власного споживання без наявності ліцензії за місцем розташування місць зберігання пального, встановлено порушення ст. 15 Закону України №481/95-ВР.

Оцінюючи надані сторонами докази та застосовуючи положення Закону № 481/95-ВР, норми якого регулюють спірні правовідносини, суд доходить такого висновку.

Так, аналіз ст. 1 та 15 Закону України №481/95-ВР доводить, що саме зберігання пального, тобто діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик, потребує отримання ліцензії на право зберігання пального.

Однак, матеріалами фактичної перевірки не підтверджено факту, що позивачем здійснювалося зберігання пального на момент проведення фактичної перевірки. Будь-яких доказів на підтвердження зберігання пального до акту перевірки не надано.

Згідно з наданих в ході проведення перевірки пояснень ОСОБА_1 - завідуючим виробництвом, які є додатком до Акту перевірки, ємність, у якій знаходиться дизельне паливо об`ємом 60 м3, та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є технологічним паливним баком та невід`ємною частиною заводу -MARINI TOP TOWER 3000 для приготування асфальтної суміші. Дана ємність підключена безпосередньо до асфальтного заводу. У свою чергу сукупність обладнання, технологічних виробничих вузлів (агрегатів), які складають завод MARINI TOP TOWER 3000 за своїм юридичним статусом не є нерухомим майном, а місце розташування цього заводу може змінюватись в залежності від виробничих потреб.

Однак, суд встановив, що дані пояснення Відповідачем прийняті не були.

З акту перевірки випливає, що контролюючий орган дійшов висновку, щодо можливого зберігання пального, оскільки згідно з 20.08.2020 року ТОВ «Сучасні дорожні матеріали» придбано для власного споживання чи промислової переробки в кількості 142 556 літрів пального, у ТОВ ВКФ «Інтер Плюс» та ТОВ «Євростандарт» згідно з акцизних накладних №10172,10173,10174, 10175,2199 від 20.08.2020 року.

Однак, відповідачем не з`ясовано технічні потужності підприємства позивача, кількість використання пального у своєї господарської діяльності.

У свою чергу суд встановив, що товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасні дорожні матеріали» має у власності асфальтобетонний завод MARINI TOP TOWER 3000P, який змонтований та введений в експлуатацію за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Кобці, вул. Лісова, 14, виробляє визначені ДСТУ Б В.2.7-119:20И суміші асфальтобетонні, асфальтобетон дорожній та аеродромний та визначені ДСТУ Б В.2.7-127:201 суміші асфальтобетонні, асфальтобетон щебенево-мастиковий, також продукцію: суміші бітумінозні на основі природного асфальту або природного бітуму, нафтового бітуму, мінеральних смол чи пеку мінеральних смол (наприклад, бітумінозні мастики, асфальтові суміші для дорожнього покриття). Вищевказаний АБЗ є сучасним виробництвом із використанням мікропроцесорної системи управління і забезпечує оптимально економний режим роботи, підвищує культур виробництва, надійність безвідмовної роботи обладнання та зводить до мінімуму вплив н навколишнє середовище.

Позивач зазначив, що для здійснення діяльності даного АБЗ не передбачається виконання будівельних робіт, оскільки сам завод, завдяки своїй продуманій модульній конструкції вже оснащений необхідними кабельними і трубними з`єднаннями відзначається швидким компонуванням на пересувних стальних основах і не потребує; проведення будівництва на майданчику, при виготовленні асфальтобетону на вказаному АБЗ, використовуються інертні матеріали (відсів щебінь різних фракцій, мінеральний порошок, целюлозна добавка...). Для даного підприємства характерним є запровадження сучасної технології виробництв асфальтобетону, використання готових бітумів без застосування заборонених матеріалів коксохімічного виробництва. Просушування та нагрів інертних матеріалів відбувається в сушильному барабані обертового типу. В сушильному барабані використовується сучасний, високоефективні та 1 екологічно безпечний пальник, в якості палива використовується дизельне паливо.

До характеристик технологічного обладнання відноситься як сама установка, так і резервуар для бітуму, резервуар для дизельного палива, заточувальний верстат, дільниця, зварювання, пост газового різання, муфельна піч та сушильна шафа. Для виробництва асфальтобетону у якості сировини використовується щебінь, відсів граніту, у якості в`яжучого матеріалу застосовується бітум, у якості додаткових компонентів використовується мінеральний порошок, модифікатор бітуму, целюлоза, у якості палива - дизпаливо.

Також суду надано висновок експерта № 65/20 судової будівельно-технічної експертизи за заявою директора ТОВ «Сучасні дорожні матеріали» від 14.12.2020 року (а.с. 38-50), в якому зроблені висновки, що устаткування ємності не дає можливості перекачки пального в інші ємності або іншим споживачем (відсутні лічильники палива та інше обладнання). Крім того, зливний вентиль, який технологічно необхідний, опломбований та на ньому встановлена заглушка. Таким чином, можливо зробити висновок, що пальне в паливному баку забезпечує функціонування заводу MARINI TOP TOWER 3000P за цільовим призначенням, - для виготовлення асфальтобетонних сумішей та не зберігається для подальшого відвантаження до будь-яких напрямків та цілей. Будь-який вузол обладнання асфальтного заводу не має функціоналу для зливу палива без порушення його нормальних функціональних можливостей та цільового призначення. Здійснювати на заводі діяльність із зберігання палива неможливо. Резервуар для дизельного палива об`ємом 60 м. 3 є невід`ємною частиною асфальтобетонного заводу, виконує функцію паливного баку та не може розглядатися як самостійна одиниця.

У висновку експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Відповідачем не надано докази щодо спростування висновків, викладених у висновку експерта № 65/20.

Таким чином, суд встановив, що ємкість з паливом є складовою частиною Технологічного комплексу асфальтобетонного заводу MARINI TOP TOWER 3000P, а тому не є місцем зберігання палива.

Відповідно до ст. 17 Закону № 481/95-ВР, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону, - 500000 гривень.

З аналізу вказаної статті вбачається, що відповідальність у вигляді штрафу передбачена за надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання, однак відповідачем не доведено факт зберігання пального позивачем.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не правомірно застосовано до відповідача штрафні санкції, передбачені ст. 17 Закону України № 481/95-ВР.

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд вважає, що вище наведених доказів достатньо для встановлення обставин щодо відсутності підстав для притягнення позивача до відповідальності.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені встановлені обставини, суд вважає, що відповідач заперечуючи проти позову, з посиланням на відповідні докази не довів правомірності свого рішення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому сплачений позивачем судовий збір належить стягненню з відповідача на користь позивача.

Також прохальній частині позову позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу. До суду 11 лютого 2021 року представником позивача подано детальний опис наданих послуг у розмірі 7200 грн.

На судовому засіданні представник позивача підтримала подану заяву та просила її задовольнити у разі ухвалення рішення на користь позивача.

Представник відповідача на судовому засіданні заперечував та просив зменшити витрати.

Згідно з ч.1,2 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20 лютого 2019 року між ТОВ «Сучасні дорожні матеріли» та адвокатом Маклашевською А.О. укладено договір про надання правової допомоги № 200219СДМ, предметом договору є забезпечення захисту прав, свобод та законних інтересів клієнта у будь- якому статусі.

Розділом 4 цього договору передбачено порядок та умови сплати гонорару, а саме відповідно до п. 4.2 цього договору, гонорар складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та відображаються у акті наданих послуг.

Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг та підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура (пп. 4.6-4.7 договору).

На підтвердження факту наданих послуг позивачем надано детальний опис наданих послуг, відповідно до якого адвокатом надано наступні послуги:

Фіксована частина гонорару 1000 грн.;

Вивчення документів, вивчення нормативних актів, вироблення правової позиції тривалістю 6 годин вартістю 200 грн.- 1200 грн.;

Написання позовної заяви та відповіді на відзив тривалістю 8 годин вартістю 500 грн., всього 4000 грн.;

Участь у судових засіданнях 1000 грн.

Всього7200 грн.

Також, позивачем надано акт наданих послуг від 09 лютого 2021 року на суму 7200 грн., рахунок фактуру від 09 лютого 2021 року та платіжне доручення №1187 від 09 лютого 2021 року на суму 7200 грн.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Суд зазначає, що дана справа не є складною, вона стосується одного спірного епізоду, не вимагала глибокого та об`ємного вивчення законодавства, а стосувалась питань застосування положень одного закону - Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». Ціна позову є середньою.

Оцінивши наведений детальний опис та акт наданих послуг, з урахуванням категорії даної справи, ціни позову, орієнтовно фактично витраченого часу для розгляду цієї справи, суд доходить висновку, що наведені у цьому опису витрати на проведену роботу не є неминучими та фактичними.

Так, відповідно до п.п. 1-2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Однак, суд звертає увагу, що надання таких послуг має бути необхідним.

Суд вважає, що витрачений адвокатом час - 6 годин на вивчення документів, вивчення нормативних актів, вироблення правової позиції, з урахуванням вищенаведених судом обставин, є завищеним, оскільки такі види робіт мають виконуватись для досягнення кінцевого результату написання позовної заяви, і відповідно, цим видом надання послуг мають бути охоплені.

Тому, суд доходить висновку, що не належать стягненню витрати понесені позивачем на вивчення документів, вивчення нормативних актів, вироблення правової позиції в сумі 1200 грн.

У свою чергу суд зазначає, що за встановленими судом критеріями для даної справи, витрачення часу на підготовку позовної заяви та відповіді на відзив 8 годин в сумі 4000 грн., участь у судових засіданнях 1000 грн та фіксована сума гонорару, що передбачено умовами договору про надання правової допомоги, є неминучими та фактичними, а також співмірними позовним вимогам, ціні позову складності справи, а тому належать задоволенню.

Тому, суд доходить висновку, керуючись приписами ст. 134 КАС України, та виходячи із умов договору про надання юридичних послуг, що фактичними витратами, які належать відшкодуванню є витрати у розмірі 6000 грн., в інший частині клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позову заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні дорожні матеріали» (, місцезнаходження: 65033, м. Одеса, вул.Гастелло, 52/1, офіс 101) до Головного управління ДПС в Київській області (, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.10.2020 року, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС в Київській області (, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А) № від 23.10.2020 року.

Стягнути з Головного управління ДПС в Київській області (, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А) за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасні дорожні матеріали» (, місцезнаходження: 65033, м. Одеса, вул.Гастелло, 52/1, офіс 101) судовий збір у розмірі 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. (шість тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано « 28» квітня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко