Справа № 280/9337/20
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

29 квітня 2021 року Справа № 280/9337/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника починаючи з фактичної дати звернення за призначенням пенсії.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є інвалідом ІІІ групи та отримує пенсію за віком та перебуває на обліку у відповідача, як одержувач пенсії. У лютому 2020 року вона звернулась до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у зв`язку зі смертю її чоловіка. Однак, відповідач відмовив у переході на пенсію по втраті годувальника з тих підстав, що серед наданих документів відсутній документ, що підтверджує факт перебування на утриманні померлого годувальника. Проте, позивач не погоджується з таким висновком відповідача, оскільки має право перейти на вказаний вид пенсії, так як є непрацездатною особою та за життя чоловіка перебувала на його утриманні. Вважає, що відмова відповідача у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника порушує її конституційні права, свободи, інтереси та є протиправною.

Ухвалою судді від 28.12.2020 адміністративний позов залишено без руху.

05.01.2021 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою судді від 12.01.2021 продовжено процесуальний строк для усунення недоліків.

13.01.2021 представником позивача усунено недоліки позовної заяви

Ухвалою судді від 18.01.2021 позивача звільнено від сплати судового збору.

Ухвалою судді від 18.01.2021 відкрито провадження та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву (вх. №5718 від 01.02.2021), в якому відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, 04.12.2020 Позивач звернулась до Управління із заявою по переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Серед наданих документів, Позивачем не було надано документа, що підтверджує факт перебування на утриманні померлого годувальника. Вважають, що . Позивачу для призначення пенсії у зв`язку з втрагоїо годувальника, слід встановити факт перебування на утриманні в порядку цивільною судочинства. Щодо посилання Позивача на довідку наданою Північною селишцною адміністрацією м. Сисжиоє, зазналили , що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї етапі, є недійсним і не створює правових наслідків (ч. З ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій тери торії України»). Таким чином, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у позові відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11.10.1975 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 від 11.10.1975 року.

З довідки №983 від 18.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи в АДРЕСА_1 з 18.04.2017 року.

Позивач ОСОБА_1 , з 18.04.2017 взята на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично проживає по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №984 від 18.04.2017.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Донецьк помер ОСОБА_2 , про що 04.12.2020 Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) складено актовий запис №1856, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримую пенсію за віком та є інвалідом ІІІ групи з 28.02.2011 року безстроково, згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААА №424061 від 28.02.2011 та пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3 від 20.03.2006, пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 з терміном дії довічно.

З довідки №3165 від 03.12.2020 року наданої Північною селищною адміністрацією м. Снєжноє ДНР вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані по АДРЕСА_2 , сумісно проживали, вели спільне господарство та ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_2 .

04.12.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Листом від 09.12.2020 №0800-0207-8/66156 Управління повідомило Позивача про відсутність підстав для переведення на пенсію по втраті годувальника, у зв`язку із тим, що серед наданих документів відсутній документ, що підтверджує факт перебування на утриманні померлого годувальника.

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та з вимогою про зобов`язання відповідача вчинити дії, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно частиною першою статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до п.1 ч.2 зазначеної статті непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.36 зазначеного закону до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 визначено перелік документів, які подаються до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. До таких документів, зокрема, відносяться довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності) (підпункт 3); та документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника (підпункт 9).

Відповідно до п.2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Як встановлено судом, відповідач безпідставно не прийняв до уваги доводи викладені в довідці №3165 від 03.12.2020 року про склад сім`ї та проживання з померлою особою, яка видана Північною селищною адміністрацією ДНР, посилаючись на ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України", відповідно до ч.ч.2, 3 якого будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд зазначає, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. У справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих органами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття може призвести до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване її право на пенсійне забезпечення.

Також суд звертає увагу, що окрім довідки, виданої Північною селищною адміністрацією м. Снєжноє ДНР, позивачем ОСОБА_1 було надано її паспорт та копія паспорта її покійного чоловіка з відміткою про реєстрацію місця проживання за однією адресою.

В контексті положень п.2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відомості у паспортах громадянина України про місце проживання є документами, які засвідчують факт перебування на утриманні члена сім`ї померлого годувальника.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Аналогічні позиції викладені в постановах Верховного Суду від 22.10.2020 року (справа №210/343/19, провадження №61-22247св19), від 21.02.2020 року (справа №523/13150/16-а провадження К/9901/20860/18).

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014, за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що розглядом справи доведено та матеріалами справи підтверджено, що у правовідносинах, з приводу яких подано позов, відповідач діяв неправомірно, його дії не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

З урахування того, що позивача ухвалою від 18.01.2021 було звільненено від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 262-263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, ) щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РОНКПП НОМЕР_5 ) на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію у зв`язку з втратою годувальника, починаючи з фактичної дати звернення за призначенням пенсії.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова