Справа № 320/14041/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року справа №320/14041/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єжова М.В. щодо винесення постанови від 06.11.2020 у виконавчому провадженні №63533059 про стягнення виконавчого збору в розмірі 20000,00 грн.; щодо винесення постанови у виконавчому провадженні №63533059 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн.;

- скасувати постанову від 06.11.2020 у виконавчому провадженні №63533059 про стягнення виконавчого збору в розмірі 20000,00 грн. та постанову від 06.11.2020 у виконавчому провадженні №63533059 про стягнення мінімальних витрат у розмірі 300 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з нього фактично не стягувалась заборгованість в примусовому порядку за виконавчим провадженням №63533059, а тому відсутні підстави для стягнення основної винагороди та витрат на проведення виконавчих дій.

Стверджує, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.11.2020 ним була отримана лише 16.11.2020, у той же час добровільне виконання рішення суду у справі №320/2544/19 від 11.09.20120 здійснено було ним 13.11.2020. А відтак вважає, що постанова від 06.11.2020 у виконавчому провадженні №63533059 про стягнення виконавчого збору в розмірі 20000,00 грн. та постанова від 06.11.2020 про стягнення мінімальних витрат у розмірі 300 грн. підлягає скасуванню

Ухвалою суду від 29.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 04.02.2021.

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим ст. 162 КАС України, не скористався.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися. Представник позивача надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, керуючись ч. 9 ст. 205 КАС України, ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 02.03.2021 постановлено витребувати від відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчених копій матеріалів виконавчого провадження ВП №63533059.

Ухвалою суду від 24.04.2021 постановлено повторно витребувати від відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчених копій матеріалів виконавчого провадження ВП №63533059.

На виконання вимог ухвали суду 22.04.2021 відповідачем надіслано до суду копію матеріалів виконавчого провадження.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 у справі №320/2544/19 аміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 04071, м.Київ, вул. Ярославська, 40) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) періоди роботи на ТОВ «Інтер-ГТВ» з 01 лютого 2018 року по 01 серпня 2018 року. Визнано протиправним та скасовано Наказ №НТ180813 від 13.08.2018 Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості про призначення допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , застрахованій особі без урахування страхового стажу відповідно до частини 2,4 ст. 22, частини 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Зобов`язано Білоцерківський міськрайонний центр зайнятості (, адреса: 09117, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 36) врахувати доходи (заробітну плату), що були нараховані ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за період з 01 серпня 2017 року по 01 серпня 2018 року при розрахунку розміру допомоги по безробіттю, перерахувати розмір допомоги по безробіттю та здійснити виплати недоплачених сум допомоги по безробіттю з 06.08.2018 року по 23 жовтня 2019 року.

11.09.2020 у даній справі видано виконавчий лист №320/2544/19. Судове рішення набрало законної сили 23.11.2019 (а.с. 109).

6 листопада 2020 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єжовим М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63533059 від 06.11.2020, постанову про стягнення виконавчого збору ВП №63533059 від 06.11.2020 в розмірі 20 000,00 грн., постанову про розмір мінімальних витрат ВП №63533059 від 06.11.2020, в сумі 300,00 грн. (а.с. 28,30,32).

Зазначені постанови отримані Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості 16.11.2020, що підтверджується відбитком штампу на супровідних листах, та зареєстровані за №2206/01-23.02 від 16.11.2020, №2205/01-23.02 від 16.11.2020 та №2204/01-23.02 від 16.11.2020 (а.с. 27, 29, 31).

Відповідачем на адресу позивача направлена вимога №11863/6 від 27.11.2020, в якій вимагалось надати підтверджуючі документи щодо повного та фактичного виконання виконавчого листа №320/2544/19 від 11.09.2020 (а.с. 108).

У відповідь на вищезазначену вимогу позивачем надана відповідь про перерахування ОСОБА_2 допомоги по безробіттю у розмірі 14 971,86 грн. (а.с. 148) та додано копію платіжного доручення №1724 від 13.11.2020 (а.с. 33).

Відповідачем на адресу позивача направлена вимога №12299/9 від 28.12.2020, в якій вимагалось виконати рішення в повному обсязі та надати підтверджуючі документи (а.с. 149).

У відповідь на вищезазначену вимогу, 06.01.2021 позивачем надана відповідь за вих. №3/185202 про повне виконання рішення суду та про перерахування ОСОБА_2 допомоги по безробіттю у розмірі 14 971,86 грн., додано копію платіжного доручення №1724 від 13.11.2020 та копію відомості виплат за видами забезпечення від 13.11.2020 №275 (а.с. 140, 128).

27 січня 2021 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Атабєговим М.І. винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 5100 грн. (а.с. 150).

Отримавши зазначену постанову, позивачем 11.02.2021 направлено на адресу відповідача лист, в якому повідомлено про повне виконання суду. Зокрема зазначено, що розмір допомоги у сумі 21931,00 грн. виплачено повністю, на підтвердження чого надано персональну картку безробітного ОСОБА_1 (111-125).

Із персональної картки безробітного судом встановлено, що сума у розмірі 6959,14 грн. виплачувалась ОСОБА_1 з 13.09.2018 по 12.09.2019.

Сума, яка була не доплачена у розмірі 14971,86 грн., на виконання рішення суду була виплачена 13.11.2020.

Тобто, рішення суду було виконано у повному обсязі.

У зв`язку з повним та фактичним виконанням рішення суду у справі №320/2544/19 відповідачем 01.03.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №63533059 (а.с. 130).

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору ВП №63533059 від 06.11.2020 в розмірі 20 000,00 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат ВП №63533059 від 06.11.2020, в сумі 300,00 грн., протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частинами 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Згідно з частиною 3, 4 статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Випадки, коли виконавчий збір не стягується визначені ч.5 ст. 27 Закону №1404-VIII.

Згідно частини 9 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Положеннями частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З наведеного слідує, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Отже, за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Як убачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 06.11.2020 відкрито виконавче провадження та цього ж дня 06.11.2020, державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 20 000 грн.

Зазначені постанови отримані Білоцерківським міськрайонним центром зайнятості 16.11.2020, що підтверджується відбитком штампу на супровідних листах, та зареєстровані за №2206/01-23.02 від 16.11.2020, №2205/01-23.02 від 16.11.2020 та №2204/01-23.02 від 16.11.2020 (а.с. 27, 29, 31).

Листом Білоцерківським міськрайонним центр зайнятості надана відповідь про перерахування ОСОБА_2 допомоги по безробіттю у розмірі 14 971,86 грн. (а.с. 148) та додано копію платіжного доручення №1724 від 13.11.2020 (а.с. 33).

Наведене підтверджує факт добровільного виконання рішення 13.11.2020, тобто, до моменту обізнаності з відкритим виконавчим провадженням.

При цьому, державним виконавцем не вчинялося жодних дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом.

Крім того, ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII вказано, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до вказаної норми у постанові про відкриття провадження вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Згідно платіжного доручення №1724 від 13.11.2020 на суму 14971,86 грн, позивач добровільно виконав рішення суду в межах строку вказаного у постанові про відкриття виконавчого провадження. Про виконання рішення суду виконавчий орган повідомлено листом від 09.12.2020.

Таким чином, вказана сума не була стягнута з боржника безпосередньо державним виконавцем у виконавчому провадженні, не були зараховані на рахунок органу державної виконавчої служби та в подальшому перераховані ним у встановленому порядку на визначений стягувачем рахунок, як це передбачено частинами 1 та 2 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до яких грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби та перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.10.2020 у справі 640/13697/19.

Суд звертає увагу, що відповідачем не подано доказів вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання виконавчого листа №320/2544/19, виданим 11.09.2020, та не спростовано доводів позивача про добровільне, самостійне його виконання.

Отже враховуючи, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду за виконавчим листом №320/2544/19, виданим 11.09.2020, а також виконання позивачем рішення суду в межах наданого йому терміну та фактично до моменту обізнаності наявності примусового виконання рішення суду, то відповідно у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору, а тому така постанова прийнята протиправно та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови у виконавчому провадженні №63533059 від 06.11.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн., суд доходить висновку про її необґрунтованість з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Аналогічна норма передбачена частиною 10 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5, затвердженим в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1300/29430 встановлено види та розмір витрат виконавчого провадження.

Розділу І вказаного наказу встановлено перелік видів витрат виконавчого провадження, відповідно до якого витратами виконавчого провадження є: виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; банківські послуги при операціях з іноземною валютою; сплата судового збору.

Плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Розміри витрат виконавчого провадження встановлені в Розділі ІІ вказаного наказу, а саме: розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах; розміри витрат за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10.10.2013 №967/1218/869 «Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2013 за № 1887/24419; розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта»; розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 5розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості розшукових дій, визначених законодавством; розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 8 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України «Про судовий збір»; розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, головних територіальних управлінь юстиції, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п`яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження.

Розміри витрат виконавчого провадження, які стягнуті до проведення процедури закупівлі відповідних товарів і послуг, визначаються на підставі вартості раніше придбаних товарів і послуг.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, незалежно від до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду від 05.04.2019 у справі № 296/3226/17, від 29.11.2018 у справі № 748/1049/17.

З оскаржуваної постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, винесених державним виконавцем на підставі статті 42 Закону України "Про виконавче провадження", стягнуто з позивача 300,00 грн. витрат виконавчого провадження.

В оскаржуваній постанові від 06.11.2020 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження наведено детальний розрахунок витрат, відповідно до якого сума, що підлягає стягненню, складається з наступного: обкладинка виконавчого провадження - 0,99 грн; рекомендований лист без конверта з повідомленням - 37,20*2=74,40; простий лист маркувальна машина - 9,60*5=48 грн.; конверт - 0,384*7=2,69 грн.; паливо А95 - 3,07*18 км=55,29 грн.; аркуш паперу А4 - 0,15 грн.; друкований аркуш паперу А4 - 0,99*27=26,73 грн.; робота у АСВП - 69 грн.; розпорядження - 0,99*2=1,98 грн.; платіжне доручення - 1,98*4=7,92 грн.; канцелярські товари - 12,85 грн (а.с. 32).

При цьому, Закон №1404-VIII не покладає на державного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Таким чином, відповідачем правомірно зазначено у оскаржуваній постанові суму витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 300 грн, враховуючи розрахунок витрат про зазначення обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, отже спірна постанова прийнята на підставі та у відповідності до приписів чинного законодавства України.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1051 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єжова М.В. щодо винесення постанови від 06.11.2020 у виконавчому провадженні №63533059 про стягнення виконавчого збору в розмірі 20000,00 грн.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єжова М.В. від 06.11.2020 у виконавчому провадженні №63533059 про стягнення виконавчого збору в розмірі 20000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Євгена Сверстюка, буд 15, м. Київ, ) на користь Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості (вул. Ярослава Мудрого, буд 36, м. Біла Церква, Київська область, код ЄДРПОУ 2199887) судовий збір у розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.