Справа № 360/1097/21
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2021-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

29 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1097/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині нарахування і виплати грошової компенсації за 56 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, в розмірі 14970,75 грн замість 19 250,99 грн.;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо оподаткування частини грошового забезпеченню, якими є компенсація за 56 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 роки, і не нарахування і невиплату компенсації втрати доходу у зв`язку з утриманням суми податку на доходи фізичних осіб, відповідно до Постанови КМУ від 15.01.2004 № 44;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову щомісячну компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, яку утримали з грошового забезпечення, а саме: з компенсації за 56 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 роки, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, в розмірі 3517,94 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2020 по 11.02.2021, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 349,002 грн за кожний день затримки розрахунку, в розмірі 78176,00 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.02.2019 на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2019 № 33 позивача виключено із списків особового складу, і з усіх видів забезпечення, згідно наказу за №16-РС від 05.02.2019 про звільнення у відставку із зняттям з військового обліку, відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( за станом здоров`я).

Позивач вважає, що під час звільнення так і до вирішення питання про звільнення командування військової частини НОМЕР_1 допустило численні порушення його законних прав і свобод, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 № 360/3813/19 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік в кількості 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08.02.2019. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.02.2019 по 02.07.2020 в сумі 177990,00 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.02.2019 № 33 «Про результати службового розслідування», яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «Догана». Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 06.02.2020, поданої в його інтересах ОСОБА_2 , в порядку Закону України «Про звернення громадян» та ненадання письмової відповіді за результатами розгляду заяви. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року, подану в його інтересах ОСОБА_2 , в порядку Закону України «Про звернення громадян» та надати письмову відповідь за результатами розгляду заяви. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду 12.02.2021 на особовий рахунок позивача перерахована грошова компенсація за 56 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 рік в сумі 14 970,74 грн.

Відповідно до довідки військової частини позивачу нарахована сума - 19 544,15 грн. Тобто, відповідачем виплачена сума компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2016-2019 рік, утримавши податок на доходи фізичних осіб, що, на думку позивача, є незаконним, не доплативши 3517,94 грн.

Оскільки кошти Відповідачем перераховані 12.02.2021, відтак період затримки визначається з 03.07.2020 по 11.02.2021 та складає 224 календарних днів у розмірі 78176,00 грн.

На підставі статей 116, 117 Кодексу Законів про працю України позивач вважає, що має право на нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні до повного розрахунку у судовому порядку.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) (арк. спр. 60-61).

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог, про що подав відзив на позовну заяву (арк. спр. 79-81), в якому зазначив таке.

Згідно з рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.07.2021 військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 14970,75 грн. компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (платіжне доручення № 403 від 10.02.2021).

Згідно довідки-розрахунку №0989/10/245 від 01.11.2020 грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій ОСОБА_1 складає 19544,16 грн за мінусом 1,5% військовий збір до виплати підлягала сума 19250, 99 грн.

Але у зв`язку з рахунковою помилкою, ОСОБА_1 було нараховано 15 011,28 грн. та сплачено 14970,75 грн.- дана сума також виплачена з помилкою.

15011,28 грн. -1,5% = 14786,11 грн. сума, яка підлягала б виплаті Позивачеві.

По факту утримано військового збору в розмірі 40,53 грн. замість 225,17 грн.

Отже сума недоутриманого військового збору складає 184,64 грн.

За зроблену рахункову помилку на ТВО начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення.

У зв`язку з проведення перевірки правильності нарахування коштів було встановлено помилку в розрахунку компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій ОСОБА_1 .

Детальний розрахунок грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій, яка повинна була виплачена ОСОБА_1 .

Отже, 19544,16 грн. (сума, яка повинна бути нарахована) - 1,5% (військовий збір 293,17 грн.) = 19250, 99 грн. (підлягала б виплаті за рішенням суду).

Оскільки в лютому 2021 року ОСОБА_1 виплачено фактично 14970, 75 грн.

Таким чином, сума, яка підлягає доплаті, складає 4280, 24 грн.

Розрахунок: 19250,99 грн.(сума за мінусом 1,5 % військового збору) - 14970,75 грн.(сума, яка фактично виплачена) = 4280,24 грн. (сума, яка підлягає зарахуванню на картковий рахунок ОСОБА_1 )

Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити грошову щомісячну компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, яку утримали з грошового забезпечення в розмірі 3517, 94 грн.

Військовою частиною НОМЕР_1 компенсувався податок з доходів фізичних осіб з грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки учасника бойових дій виплачені ОСОБА_1 , зменшена сума виплачена в результаті рахункової помилки фінансової служби військової частини.

Щодо зобов`язання сплати Позивачеві суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня винесення рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.07.2021 року по справі №360/3813/19, а саме: з 03.07.2020 по 11.02.2021 рік. у сумі 78 1 76, 00 грн.

Рішенням від 02.07.2020 Луганський окружний адміністративний суд по справі №360/3813/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 задовольнив частково.

Не погодившись з рішенням суду, військовою частиною було подано апеляційну скаргу на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.07.2021 року по справі №360/3813/19. Ухвалою від 12.01.2021 Перший апеляційний адміністративний суду відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 по справі №360/3813/19. Дана ухвала надійшла на адресу військової частини 27.01.2021 вх. №152.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.07.2021 справі №360/3813/19 складено 13.07.2020.

Згідно платіжного доручення №291 від 27.01.2021 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 виконано 28.01.2021. Сплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 09.02.2019 по 02.07.2020 в сумі 177 990 грн. з урахуванням податків.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції») говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Особа може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Щодо нарахування середнього грошового забезпечення відповідач зазначив таке.

Стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати/її частини та складових.

Зазначена правова позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України. Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 14.04.2015 Головним управлінням Національної гвардії України, та з 29.07.2016 по 08.02.2019 проходив військову службу на посаді водія-машиніста екскаватора відділення інженерної техніки інженерно-технічного взводу інженерної роти у Військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_4 ) (арк. спр. 11-15, 16).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.02.2019 № 33 молодшого сержанта ОСОБА_1 , водія-машиніста екскаватора відділення інженерної техніки інженерно-дорожнього взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 05.02.2019 № 16-РС з військової служби у відставку з виключенням з військового обліку на підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я), взнано вважати таким, що справи здав та направити для виключення з військового обліку до Рубіжансько-Кремінського об`єднаного міського військового комісаріату Луганської області. З 08.02.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (арк. спр. 16).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 № 360/3813/19, яке залишено без змін, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік в кількості 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08.02.2019. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.02.2019 по 02.07.2020 в сумі 177990,00 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.02.2019 № 33 «Про результати службового розслідування», яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «Догана». Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 06.02.2020, поданої в його інтересах ОСОБА_2 , в порядку Закону України «Про звернення громадян» та ненадання письмової відповіді за результатами розгляду заяви. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року, подану в його інтересах ОСОБА_2 , в порядку Закону України «Про звернення громадян» та надати письмову відповідь за результатами розгляду заяви. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (арк. спр. 19-47, 65-70).

12.02.2021 на особовий рахунок позивача перерахована грошова компенсація за 56 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 рік в сумі 14 970,74 грн, що також підтверджується платіжним дорученням від 10.02.2021 № 403 (арк. спр. 18, 84).

Відповідно до довідок-розрахунків військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2020 № 0989/10/245 та від 02.06.2020 № 0989/10/121 сума грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 10470,08 грн, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2016 по 2019 рік складає 19 544,15 грн (арк. спр. 17, 83).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі також - Закон № 2011).

Відповідно до абз. 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» передбачено надання учасникам бойових дій додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Визначення учасника бойових дій надає стаття 5 Закону України № 3551 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі також Закон № 3551), яким є особа, яка брала участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Право на одержання учасниками бойових дій додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік передбачено пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551, а саме: учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: 12) використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Службовий час і час відпочинку військовослужбовців регулюється статтею 10-1 Закону № 2011.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (пункт 14).

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин (пункт 17).

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (пункт 18).

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється (пункт 19).

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів (пункт 21).

Визначення особливого періоду містить стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Принципом який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Отже, у порівнянні з іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, позивач мав таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Системний аналіз змісту верховенства права, вищенаведених положень законодавства дає підстави суду для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

Указом Президента України від 17.03.2014 № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551, припиняється.

Відповідно до пункту 8 статті 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом № 2011. Так, відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011 у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд дійшов висновку, що норми Закону № 3551 не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказів про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551, за період з 2016 по 2019 роки.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 № 360/3813/19, яке залишено без змін, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік в кількості 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08.02.2019. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.02.2019 по 02.07.2020 в сумі 177990,00 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.02.2019 № 33 «Про результати службового розслідування», яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «Догана». Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 06.02.2020, поданої в його інтересах ОСОБА_2 , в порядку Закону України «Про звернення громадян» та ненадання письмової відповіді за результатами розгляду заяви. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року, подану в його інтересах ОСОБА_2 , в порядку Закону України «Про звернення громадян» та надати письмову відповідь за результатами розгляду заяви. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (арк. спр.19-47, 65-70).

Частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями частини четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Абзацом першим пункту 242 Положення № 1153/2008 передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій пункту 242 Положення № 1153/2008).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

надбавку за вислугу років;

підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території

населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний;

надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних

операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання;

доплати за науковий ступінь та за вчене звання;

премію;

морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання,

розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування;

одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби;

інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 7 розділу І Порядку № 260 серед іншого визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХІ Порядку № 260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

З системного аналізу вищевикладеного слідує, що грошове забезпечення позивача, у тому числі й одноразові додаткові види грошового забезпечення (грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, грошова компенсація за речове майно, матеріальна допомога), мало бути виплачено позивачу у день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

На виконання рішення 12.02.2021 на особовий рахунок позивача перерахована грошова компенсація за 56 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 рік в сумі 14 970,75 грн (арк. спр. 18).

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки входить до складу грошового забезпечення, відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України зобов`язаний виплатити позивачеві суму цієї компенсації, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Як зазначено у відзиві відповідача, на виконання рішення суду позивачу було помилково нараховано 15 011,28 грн та виплачено 14970,75 грн.

Судом встановлено таке.

Грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016-2019 роки, складає 19544,16 грн, до виплати підлягала сума 19250,99 грн, утримавши 1,5% військового збору, тобто 19250,99 грн.

Правильним розрахунком є: 19250,99 грн (1,5 % військового збору) - 14970,75 грн (сума, яка фактично виплачена) = 4280,24 грн.

Отже, сума, яка підлягає доплаті позивачу, складає 4280, 24 грн.

Щодо заявлених вимог про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2020 по 11.02.2021, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 349,002 грн за кожний день затримки розрахунку, в розмірі 78176,00 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів суд зазначає таке.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 № 360/3813/19, яке залишено без змін, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Серед іншого, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.02.2019 по 02.07.2020 в сумі 177990,00 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів (арк. спр.19-47, 65-70).

Тобто, матеріалами справи встановлено, що позивач вже скористався своїм правом на судовий захист стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Нормами КЗпП України та іншими нормами законодавства не передбачено проміжного стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У зв`язку з встановленими фактами стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, наявності факту виконання такого рішення про стягнення, по справі відсутні підстави, визначені статтею 117 КЗпП України, що виключає наявність обов`язку відповідача виплатити середній заробіток позивачу за час затримки розрахунку за спірних правовідносин по даній адміністративній справі.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення заявлених вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати середнього заробітку позивачу за час затримки розрахунку.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем за позовну вимогу про зобов`язання нарахувати та виплатити суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2020 по 11.02.2021 сплачений судовий звір в сумі 908,00 (арк. спр. 59).

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання даного позову в частині зобов`язання нарахувати та виплатити суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2020 по 11.02.2021, покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 17, 69-72, 87, 94, 158-163, 167, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині нарахування і виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 56 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, в розмірі 14970,75 грн замість 19 250,99 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1

недоотриману грошову компенсацію за 56 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, в розмірі 4280,24 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця