Справа № 160/1348/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року Справа № 160/1348/21
27.01.2021р. ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
-визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу період навчання в Дніпропетровському металургійному інституті з 1978 по 1984 роки та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 цей період;
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу період роботи з 13 грудня 1984 року - 09 вересня 1985 рік Дніпропетровському виробничому об`єднанні кондитерської промисловості (згідно запису у трудовій книжці 1-3) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 в цей період;
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу в період роботи з 14 жовтня 1985 року - 09 квітня 1986 рік Дніпропетровському радіозаводі (згідно запису у трудовій книжці 4-6) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 в цей період;
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу в період роботи з 13 жовтня 1986 року - 27 липня 1989 рік Ресторан "ЕКСПРЕС" (згідно запису у трудовій книжці 7-8) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 в цей період;
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до страхового стажу в період роботи з 21 травня 1990 року - 08 липня 1996 рік Ресторан "ЕКСПРЕС" (згідно запису у трудовій книжці 9-11) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 в цей період;
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до страхового стажу в період роботи з 09 липня 1996 року - 31 грудня 1998 рік Колективне підприємство управління по господарському обслуговуванню (згідно запису у трудовій книжці 12-13) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 в цей період.
В обґрунтування позову зазначено, що при призначенні пенсії за віком відповідачем протиправно не були враховані періоди роботи позивача з 13.12.1984р. по 31.12.1997р., з огляду на те, що записи в трудовій книжці позивача №№ 1-3, 4-6. 7-8, 9-11, 12-13 виконані різними кольорами чорнил, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993р.Позивач вважає дану відмову такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим, просила суд позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 р., адміністративний позов залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.
У зв`язку з виправленням позивачем вказаних в ухвалі суду від 28.01.2021 р.недоліків позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2021р. у даній справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову.
На виконання вимог ухвали суду від 05.02.2021 р. на адресу суду 01.03.2021р. надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було правомірно відмовлено у зарахуванні спірних періодів навчання та роботи позивача до страхового стажу, оскільки записи в трудовій книжці позивача №№ 1-3, 4-6. 7-8, 9-11, 12-13 виконані різними кольорами чорнил. Також не був прийнятий до заліку диплом позивача НОМЕР_2 , так як в даті заповненні «Рішення державної екзаменаційної комісії» в українському та російському варіанті є виправлення та потертості.
У відповідності до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Не погодившись з розрахунком нарахованої пенсії та страхового стажу 09.09.2020р. позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.. 15.09.2020р Лівобережним відділом обслуговування громадян у м. Дніпро (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області управління обслуговування громадян було надано відповідь на звернення позивача, в якій було зазначено,що за інформацією, наданою відділом з питань перерахунків пенсій №3 управління застосування законодавства, при призначенні позивачу пенсії за віком не були враховані періоди роботи по трудовій книжці серії НОМЕР_3 загальним періодом з 13.12.1984р. по 31.12.1997р., з огляду на те, що записи №№ 1-3, 4-6, 7-8, 9-11, 12-13 виконані різними кольорами чорнил, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом № 58 від 29.07.1993р. Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України.
Позивач вважає таку відмову Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області протиправною, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).
Статтею 1 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України № 1058-IV, до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Суд зазначає, відповідно до ч. 4 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з вимогами статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Згідно з п. 1 та п. 2 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Суд зазначає, що наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників ( далі - Інструкція №58).
Згідно з п. 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також пронагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм встановлено, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Як вбачається з копії трудової книжки позивача від 21.12.1984 р. серія НОМЕР_3 , позивач з 13 грудня 1984 року по 09 вересня 1985 рік працювала у Дніпропетровському виробничому об`єднанні кондитерської промисловості, з 14 жовтня 1985 року по 09 квітня 1986 рік працювала на Дніпропетровському радіозаводі, з 13 жовтня 1986 року по 27 липня 1989 рік та з 21 травня 1990 року по 08 липня 1996 рік позивач працювала в ресторані "ЕКСПРЕС", з 09 липня 1996 року по 31 грудня 1998 рік працювала в Колективному підприємстві «Управління по господарському обслуговуванню».
Суд зазначає, що записи зроблені у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції.
Судом встановлено, що вищезазначені періоди роботи позивача не зараховано відповідачем до загального стажу для обчислення пенсії, з підстав наявності певних недоліків в трудові книжці.
Так, основною підставою щодо не зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу, стало порушення саме відповідальними особами порядку ведення трудових книжок, а саме, записи №№ 1-3, 4-6, 7-8, 9-11, 12-13 виконані різними кольорами чорнил.
Проте, суд звертає увагу, що у разі наявності недоліків в записах трудової книжки особа не має нести відповідальність за підприємство, установу, організацію що вносило такі записи. Адже, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці. Невідповідність зазначених вище даних не може бути підставою для виключення оскаржуваного періоду роботи зі страхового стажу особи, який дає йому право на призначення пенсії за віком.
Згідно з п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. В довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Отже, враховуючи те, що трудова книжка позивача, містить всі необхідні записи, що передбачені нормами чинного законодавства, суд доходить висновку про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не враховано до страхового стажу період роботи позивача загальним періодом з 13.12.1984 р. по 31.12.1998р.
Крім того, згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до п. 8 Порядку № 637 зазначено, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Так, з наданої позивачем копії диплому ЖВ-1 № 042415 від 30.07.1984р. (реєстраційний номер 352) вбачається, що він виданий ОСОБА_2 в тому, що вона у 1978 році вступила до Дніпропетровського металургійного інституту і в 1984 році закінчила повний курс Київського технологічного інституту харчової промисловості за спеціальністю «Технологія хлібопекарського макаронного і кондитерського виробництв» та присвоєно кваліфікацію інженера технолога.
Проте, враховуючи той факт, що позивач вступила до Дніпропетровського металургійного інституту, а закінчила Київський технологічний інститут харчової промисловості, а також те, що тривалість навчання в період з 1978 року по 1984 рік перевищує п`ять років, суд вважає, що вищезазначений період навчання потребує уточнення. У зв`язку з чим, суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимоги про зобов`язання зарахувати до страхового стажу період навчання позивача з 1978 року по 1984 рік.
Суд зазначає, що згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом четвертим частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Отже, з огляду на те, що не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області спірних періодів роботи до страхового стажу визнано судом протиправним, з метою відновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернулась до суду, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати позивачу до страхового стажу спірні періоди роботи позивача.
У даному випадку, задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 454,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування періодів роботи, а саме: з 13 грудня 1984 року по 09 вересня 1985 рік в Дніпропетровському виробничому об`єднанні кондитерської промисловості; з 14 жовтня 1985 року по 09 квітня 1986 рік в Дніпропетровському радіозаводі; з 13 жовтня 1986 року по 27 липня 1989 рік та з 21 травня 1990 року по 08 липня 1996 рік в ресторані «ЕКСПРЕС»; з 09 липня 1996 року по 31 грудня 1998 рік в Колективному підприємстві управління по господарському обслуговуванню, до страхового стажу ОСОБА_2 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи, а саме: з 13 грудня 1984 року по 09 вересня 1985 рік в Дніпропетровському виробничому об`єднанні кондитерської промисловості; з 14 жовтня 1985 року по 09 квітня 1986 рік в Дніпропетровському радіозаводі; з 13 жовтня 1986 року по 27 липня 1989 рік та з 21 травня 1990 року по 08 липня 1996 рік в ресторані «ЕКСПРЕС»; з 09 липня 1996 року по 31 грудня 1998 рік в Колективному підприємстві управління по господарському обслуговуванню, до страхового стажу ОСОБА_2 .
У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 454,40 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні сорок копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв