Справа № 644/8022/20
Суддя: Шевченко С. В.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/8022/20
Провадження № 2-а/644/13/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 квітня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді - Шевченка С.В., за участю секретаря - Коломієць О.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Сумській області, третя особа: інспектор взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Сумській області лейтенант поліції Кацюба Олександр Анатолійович про скасування постанови серії ДП18№834215 у справі про адміністративне правопорушення від 27.09.2020 року,

у с т а н о в и в :

Позивач подав у суд адміністративниий позов до Департаменту патрульної поліції та інспектора взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Сумській області лейтенанта поліції Кацюби О.А., які 11.01.2021 року ухвалою суду в протокольній формі, зі згоди позивача, були замінені на належного відповідача Управління патрульної поліції в Сумській області, а інспектора взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Сумській області лейтенанта поліції Кацюбу О.А. було залучено до участі у справі у якості третьої особи, в якому просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на його користь понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 5100 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 26.09.2020 року під час керування автомобілем HONDA RIDGELINE, номерний знак НОМЕР_1 , його було зупинено екіпажем патрульної поліції, а наступного дня, тобто 27.09.2020 інспектором взводу № 2 роти № 4 батальйону УПП в Сумській області лейтенантом поліції Кацюбою О.А. було винесено відносно нього постанову серії ДП18 № 834215 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 255 грн. Вказав, що вважає постанову неправомірною та такою, що не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. Зазначив, що його зупинка інспектором не була обґрунтованою, а перевищення швидкісті та відповідно порушення ПДР не підтверджено жодним належним доказом. Крім того, позивач зауважив, що фіксація порушення відбувалася приладом LTІ 20/20 Trucam, що суперечить нормам законодавства, оскільки лазерний вимірювач швидкості автотранспортних засобів LTІ 20/20 TruCAM може бути використаний тільки в автоматичному режимі, використання в ручному режимі заборонено законом та інспектором під час фіксування було допущено порушення чинного законодавства, відповідно засіб фіксування порушення знаходився в руках поліцейського, а не був розміщений в дозволеному законом місці, «LTІ 20/20 TruCAM» не є засобом, який діє в автоматичному режимі, оскільки має кнопки маніпуляції щодо початку та завершення фіксації правопорушень, а є засобом вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТгиСАМ», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1- 2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року. Таким чином, інспектор допустив порушення норм чинного законодавства, оскільки фіксація правопорушення відбулося в ручному режимі і, відповідно, в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП України. Крім того, позивач посилався на те, що лазерний вимірювач швидкості автотранспортних засобів TruCAM може бути використаний тільки в автоматичному режимі, використання в ручному режимі заборонено законом, а докази одержані за допомогою цього пристрою неналежні та недопустимі з мотивів незаконності використання цього засобу вимірювальною техніки. Крім того, зазначив, що в постанові невірно вказано місце реєстрації позивача, тому що з 06.08.2019 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, під час зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 працівником поліції та в подальшому в процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці ОСОБА_1 було заявлене відповідне клопотання про відкладення розгляду справи. В свою чергу, після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, поліцейський, в порядку передбаченому ст.279 КУпАП, почав розгляд справи. Оскільки позивач був зупинений в Сумській області, тобто в місці яке, знаходиться на відстані близько 200 км. від місця постійного мешкання, в ході розгляду справи в порядку передбаченому ч.2 ст. 279 КУпАП, позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи, з метою реалізації свого права на належну підготовку свого захисту (у тому числі і залучення адвоката). Однак, на думку позивача, працівником поліції було навмисно відкладено розгляд справи на ранок наступного дня, незважаючи на те, що він був обізнаний про фактичне місце проживання водія у м. Харкові та чітко усвідомлював фактичну неможливість своєчасного його прибуття з адвокатом, чим порушив його право на отримання правової допомоги, яке передбачено ст. 268 КУпАП, що також є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року провадження у справі було відкрито, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання учасники справи не з'явилися, позивач та його представник надали заяву з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали.

Інспектор взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Сумській області лейтенант поліції Кацюба О.А. надіслав відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та залишити постанову серіяї ДП18 від 27.09.2020 року про накладення адміністративного стягнення без змін, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими, вказав, що 26.09.2020 року він ніс службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху в Сумській області. О 16 годині 32 хвилин в м.Охтирка Сумської області на АД Р-46 за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LТІ 20/20 серійний номер ТС000557 було виявлено порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу HONDA RIDGELINE, номерний знак НОМЕР_1 , який керуючи вказаним автомобілем в населеному пункті позначеному дорожним знаком 5.45 рухався зі швидкістю 101 км/год., перевищівши встановлену швидкість руху на 51 км/год., чим порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху. Через порушення водієм правил дорожнього руху була здійснена зупинка вказаного транспортного засобу та водієві роз`яснені причини зупинки. Позивач заявив клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату, оскільки бажав скористатися правовою допомогою. Клопотання було задоволено та розгляд справи призначений на 27.09.2020 року на 08 годину 30 хвилин в приміщенні управління патрульної поліції в Сумській області. Позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, та йому вручено відповідне запрошення, але в призначений час позивач не з`явився для розгляду справи. 27.09.2020 року була винесена постанова про адміністративне правопорушення, що мало місце 26.09.2020 року. Вказав, що його дії були правомірними та в межах його повноважень і вимог законодавства. Зазначив, що позивач допустив порушення правил дорожнього руху, яке було зафіксовано за допомогою вказаного лазерного вимірювача швидкості TruCam LТІ 20/20, придатного до застосування відповідно сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки. Також заперечував проти задоволення заявлених вимог стосовно стягнення витрат на правничу допомогу, так як ввважає, що до заявленого розрахунку слід віднестись скептично, оскільки вказана категорія справ є незначною і не потребує багато часу для підготовки, а наданий розрахунок є неспівмірним зі складністю справи та часом витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг. Спір є нескладним, предмет оскарження стягнення це 255 грн. накладеного на позивача штрафу, що не потребує значного часу для підготовки правової позиції та складання позову. Тобто вимога про стягнення правничої допомоги не відповідають критеріям розумності, реальності їхнього розміру, не свідчать про реальну співміріність вимог і витрат. До відзиву інспектором додано оптичний диск з відеофайлом зафіксованого порушення.

Управлінню патрульної поліції в Сумській області направлена ухвала суду про відкриття провадження та повідомлення з зазначенням дати та часу розгляду справи. Відповідачем суду не надано відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

23.12.2020 року позивачем надана відповідь на відзив інспектора, в якій він посилався на те, що не згодний з запереннями інспектора, наголосив на неправомірність застосування засобу вимірювальної техніки TruCam LТІ 20/20 та зазначив, що вказаний засіб може бути використаний лише в автоматичному режимі, використання його в ручному режимі заборонено законом, оскільки прилад є лазерним вимірювачем швидкості руху, працює не в автоматичному режимі, крім того, він не відповідає технічним характеристикам дозволених та нормативно визначених засобів, які використовуються органами поліції і посилання на законність його використання є необґрунтованим. Щодо витрат на правову допомогу вказав, що КУПАП не врегульовано розподілу судових витрат під час оскарження постанови по справі про адміністратине правопорушення. Порядок та процесуальний алгоритм доведення розміріру витрат передбачає подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат відповідно вимог ЦПК України, в той час як КАС України не встановлено обов`язку попереднього визначення судових витрат. Зазначив, що хоча розмір штрафу незначний, оскарження незаконно винесеної постанови є не лише підставою для скасування постанови, а і одночасно захистом порушених прав та превентивною мірою з метою недопущення подібних випадків з боку представників органів державної влади. Зауважив, що скептичне відношення до розрахунку відповідачами свідчить лише про суб`єктивне відношення до конкретної справи і не підтверджено ніякими нормами. До відповіді на відзив позивач додав копію акту прийому-передачі № 4 від 18.11.2020 року з зазначенням загальної суми судових витрат на 5100 грн, копію квитанції про сплату 5100 грн. витрат на правничу допомогу та копію адвокатської угоди від 20.01.2020 року з повним зазначенням реквізитів сторін та умов і строку цієї угоди.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, вважає, щопозовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2020 року о 16 годині 32 хвилини на автодорозі Р-46 м. Охтирка Сумської області під час керування автомобілем HONDA RIDGELINE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було зупинено екіпажем патрульної поліції, так як інспектором взводу №2 роти № 4 батальйону УПП в Сумській області ДПП лейтенантом поліції Кацюбою О.А. за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 було виявлено порушення Правил дорожного руху водієм вказаного транспортного засобу, а саме: перевищення швидкості руху на 51 км/годину в населеному пункті позначеному Дорожним знаком 5.45 «Початок населеного пункту», чим водій порушив п.12.4 Правил дорожного руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 року №1306. ОСОБА_1 зазначив про необхідність отримання правової допомоги і просив про перенесення розгляду справи та надання йому часу. 27.09.2020 року інспектором Кацюбою О.А. було винесено постанову серії ДП18 №607858 у справі про адміністративне правопорушення, яке мало місце 26.09.2020 року за участю водія транспортного засобу HONDA RIDGELINE, номерний знак НОМЕР_1 , передбачене ч.1 ст.122 КУпАП та вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

В постанові зазначено, що 26.09.2020 року водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HONDA RIDGELINE, номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлені обмеження руху більше як на 51 км/год., рухаючись зі швидкістю 101 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, що передбачає, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Постанова ДП18№834215 була складена у приміщенні управління патрульної поліції в Сумській області у відсутність ОСОБА_1 і надіслана позивачеві поштовим відправленням.

Під час вирішення питання про накладення на позивача адміністратиного стягнення у вигляді штрафу інспектор враховував відеозапис, який долучений до справи.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Пунктами 8 ч.1 та 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Порядок дорожнього руху на території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Згідно з п. 1.1. ПДР України, вказані Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

За приписами пункту 12.4 ПДР України в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год. Вказане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 5.45 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту». Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно з ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов'язок знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Статтею 258 КУпАП зазначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. За приписами ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч. 4 ст. 258 КУпАП).

Відповідно ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, зокрема, докази вчинення особою адміністративного правопорушення. Отже, перевірці у такому випадку підлягають дії суб`єкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення. Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законними та підзаконними актами, отримання яких і дія у межах яких є обов'язком суб'єкта владних повноважень згідно ст. 19 Конституції України.

На підтвердження вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, інспектором надано оптичний диск з відеофайлом який мстить запис з лазерного вимірювача швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 № ТС000557.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак, незважаючи на зазначені приписи, відповідачем на надано доказів, які б спростовували наведені позивачем твердження про недоведеність належними та допустими доказами вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України.

Пунктом 9 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що в якості поліцейського превентивного заходу, дозволено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису в не автоматичному режимі.

Використання приладів TruCam поліцейськими у службовій діяльності належить до повноважень поліцейських визначених Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, положення вказаного закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису у якості доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У З197-12. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 № 1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями. Суд звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України. Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік. Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення ії результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13550, виданого ДП Укрметртестстандарт» від 14.12.2018 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LТІ 20/20 (серійний номер ТС000709) є придатним до застосування. Необхідно зазначити, що можливість використання виробу TruCam LТІ 20/20 також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року № 04/02/03 -3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м. до 1200 м.

Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача щодо незаконності використання патрульною поліцією вимірювального засобу TruCam.

Проте, слід зауважити, що до матеріалів додано оптичний диск з відеофайлом запису подій від 26.09.2020 року. Суд визнає вказаний запис електронним доказом, на підставі ст.99 КАС України.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно ч.2 ст.99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документу вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, в тому числі з електронним підписом автора або підписом прирівняним до власноручного підпису, відповідно Закону України «Про електронні довірчі послуги». Так, надані суду відомості, які містяться на оптичному диску підпадають під вимзначення електронного доказу, встановленного ст.99 КАС України, отже вказані копії повинні бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в ориганалі, що в свою чергу передбачає наявність на них, серед іншого, ознак цифрового підпису автора. Судом встановлено, що на наданих оптичних дисках відсутній цифровий підпис, як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення копій.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що наданий суду оптичний диск на якому міститься відеофайл з приладу вимірювання швидкості, не є допустимим доказом в розумінні ст.74 КАС України.

В той же час, судом встановлено, що позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення виявив бажання скористатися правничою допомогою.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Порушення права позивача на правничу допомогу є також підставою для скасування постанови (постанова Верховного Суду у справі № 640/16220/16-а від 26.05.2020 року).

Отже, судовим розглядом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 виявив бажання скористатися правничою допомогою, однак матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо вирішення зазначеного клопотання.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у ході судового розгляду справи не доведено дотримання прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП, а отже і процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що є також підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст.74 КАС України, правомірності винесення оскаржуваної постанови, що стосується оптичного диску з відеофайлом без наявного електронного підпису, суд вважає, що постанова ДП18 №834215 у справі про адміністративне правопорушення від 27.09.2020 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, підлягає скасуванню як неправомірна.

Що стосується вимог про розподіл судових витрат, суд дійшов наступного висновку.

Так, ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат про що зазначено в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №826/8107/16 (провадження №К/9901/26989/18).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію адвокатської угоди №б/н від 20.01.2020, копію акту прийому-передачі наданих послуг №4 від 18.11.20202 до адвокатської угоди про надання правової допомоги б/н від 20.01.2020 та копію квитанції до прибуткового ордеру №1811, який свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги.

Враховуючи, що позивачем надано належні докази на підтвердження оплати витрат на правову допомогу, вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу у сумі 5100 грн підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначених процесуальних норм витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з суб'єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 7, 8, 9, 77, 134, 139, 205, 242, 243, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Сумській області, третя особа: інспектор взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Сумській області лейтенант поліції Кацюба Олександр Анатолійович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постановусерії ДП18 № 834215 від 27.09.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Сумській областіна користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5100 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений 27.04.2021.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Сумській області, адреса: вул.Білопільський шлях, 18/1, м.Суми, 40009.

Третя особа: Інспектор взводу №2 роти №4 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Кацюба Олександр Анатолійович, адреса: вул.Білопільський шлях, 18/1, м.Суми, 40009.

Суддя С.В.Шевченко