Справа № 640/8734/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м. Київ №640/8734/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправною та скасування постанови
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №54340386 на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесену 27 листопада 2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магдою Світланою Григорівною, та її скасувати.

На думку суду позивачем вчинена технічна помилка щодо зазначення року винесення оскаржуваної постанови і вірним необхідно вважати 2020 рік.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом МВС України від 06 листопада 2015 року №2338 о/с позивача було звільнено з посади заступника начальника відділу управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління, згідно з пунктами 10 та 11 Розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06 листопада 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року у справі №826/26466/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року, визнано протиправним та скасовано пункт наказу МВС України від 06 листопада 2015 року №2338 о/с в частині звільнення позивача, та зобов`язано поновити на раніше займаній посаді, стягнуто з МВС України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2015 року по 23 листопада 2016 року. Визнано протиправною бездіяльність НП України щодо не вирішення питання про прийняття позивача в органи поліції та зобов`язано відповідача розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції у відповідності до пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».

24 березня 2017 року на виконання вказаної постанови суду був виданий виконавчий лист у справі №826/26466/15, а 20 липня 2017 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54340386.

На підставі листа Національної поліції України від 07 серпня 2017 року №4933/12/1/2/03-2017, яким остання повідомила державного виконавця, що позивачем пропущений термін подання заяви про прийняття на службу в поліцію, а тому прийняття на службу в поліцію можливе лише за умови проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими на підставі статей 47, 52 Закону України «Про Національну поліцію», - державним виконавцем 19 серпня 2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №54340386 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням Національною поліцією України рішення суду.

Не погоджуючись із винесеною постановою державного виконавця від 19 серпня 2017 року позивач звернувся з позовом до суду.

У справі №826/12207/17 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2019 року скасовано постанову державного виконавця від 19 серпня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП №54340386.

22 жовтня 2019 року державний виконавець виніс постанову про відновлення виконавчого провадження ВП №54340386.

На звернення позивача щодо стану виконавчого провадження ВП №54340386 відповідач листом від 11 листопада 2020 року №11350/Б20780/20.1 повідомив, що на виконання рішення суду Національна поліція України видала наказ від 20 лютого 2020 року №138 про відмову у прийнятті на службу до поліції ОСОБА_1 та призначенні на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу супроводження системи електронного документообігу та контролю Департаменту документального забезпечення, відповідно до пункту 9 Розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».

Оскільки будь-яких документів від Національної поліції України позивач не отримував, 27 січня 2021 року звернувся з листом до директора Департаменту державної виконавчої служби щодо інформування та надання копій процесуальних рішень, прийнятих у виконавчому провадженні ВП №54340386.

Не отримавши відповідь, 24 березня 2021 року повторно звернувся з листом до Міністерства юстиції України про вжиття заходів реагування та надання копій процесуальних рішень, прийнятих у виконавчому провадженні ВП №54340386.

Лише під час судового розгляду справи №640/2028/21 19 березня 2021 року позивач отримав від представника Національної поліції України у додатках до відзиву на позовну заяву копію постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №54340386.

Вказану постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження позивач вважає протиправною, з тих підстав, що остання приймається за умови повного та безумовного виконання виконавчого документа.

Виконавчим листом у справі №826/26466/15 від 23 листопада 2016 року зобов`язано Національну поліцію України розглянути питання стосовно прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції у відповідності до пункту 9 Розділу XI Закону України «Про Національну поліцію». Посади, які пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Національна поліція України зобов`язана була своєчасно розглянути заяву позивача від 07 листопада 2015 року та вирішити питання про прийняття позивача на службу до поліції у відповідності до пункту 9 XI Закону України «Про Національну поліцію», а у разі відсутності посади, на яку претендував позивач, запропонувати рівнозначну чи іншу посаду, в тому числі і у Головному слідчому управлінні Національної поліції України.

Національна поліція України не вжила заходів по перевірці бажання, яке було у позивача щодо проходження подальшої служби в органах поліції, не запропонувала рівнозначної посади, вищі або нижчі щодо посади, яку обіймав позивач під час проходження служби в органах міліції, і видала протиправний наказ про відмову у прийнятті на службу до поліції.

В той же час державним виконавцем не вчинено жодних дій, спрямованих на здійснення перевірки фактичного виконання судового рішення та відповідності дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 13 квітня 2021 року.

В зв`язку з неявкою у судове засідання 13 квітня 2021 року учасників справи судове засідання відкладено на 27 квітня 2021 року.

16 квітня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву разом з копією матеріалів виконавчого провадження ВП №54340386.

Так, заперечуючи щодо заявленого позову відповідач вказав, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №54340386 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року у справі №826/26466/15 про зобов`язання Національної поліції України розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції у відповідності до пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому наголошено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі №826/12207/17 встановлено, що зі змісту повного тексту рішення суду, яке підлягало виконанню боржником вбачалось, що ОСОБА_1 був поновлений на посаді міліціонером для подальшого переведення, прийняття та проходження служби в органах поліції, оскільки відбулась реорганізація органів внутрішніх справ, внаслідок чого до нього застосовувався спеціальний пункт 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII, який зазначає спосіб прийняття на службу в поліцію працівників міліції, які виявили бажання проходження служби в поліції, за умови відповідності вимог до поліцейських, а саме «можуть бути прийнятими на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими в будь-якому органі». Колегія суддів зауважила, що пункт 9 передбачає декілька юридичних процедур, а саме виявлення бажання проходження служби та відповідність вимог до поліцейських, і прийняття Національною поліцією України певного рішення владного органу - наказу. На день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження Національною поліцією України таких дій виконано не було, в суді апеляційної інстанції зазначене також не спростовано відповідними доказами.

На врахування висновків Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/12207/17 20 лютого 2020 року боржником на адресу відділу направлено лист, згідно якого встановлено, що Національною поліцією України виконано рішення суду, а саме наказом від 20 лютого 2020 року №138 о/с відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 07 листопада 2015 року щодо прийняття на службу до поліції на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу супроводження системи електронного документообігу та контролю Департаменту документального забезпечення, відповідно до пункту 9 XI Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином боржником - Національною поліцією України, який мав вчинити певні дії, виконано рішення суду.

В свою чергу, державний виконавець вчиняє дії у відповідності з положеннями статті 19 Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець лише забезпечує примусове виконання судового рішення шляхом вжиття заходів примусового характеру, в той час як обов`язок виконати таке рішення безпосередньо покладено на боржника, без участі якого виконавець позбавлений можливості забезпечити виконання судового рішення.

В судове засідання 27 квітня 2021 року прибув позивач та представник відповідача.

Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. При цьому зауважив, що відповідачем передчасно прийнято оскаржувану постанову, у зв`яку з тим, що боржником у повній мірі не виконано рішення суду, оскільки не запропоновано та не отримано думку позивача щодо інших вищих/нижчих посад, ніж та, що займав позивач.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, за згодою присутніх учасників справи вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Крім того, в ході розгляду справи судом встановленого, що належним відповідачем по справі має бути Міністерство юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки Департамент державної виконавчої служби не має статусу юридичної особи.

Як вбачається із матеріалів справи на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження ВП №54340386 з примусового виконання виконавчого листа №826,26466/15, виданого 24 березня 2017 року Київським апеляційним адміністративним судом, яким зобов`язано Національну поліцію України розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції у відповідності до пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Так судом встановлено, що наказом МВС України від 06 листопада 2015 року №2338 о/с позивача було звільнено з посади заступника начальника відділу управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління, згідно з пунктами 10 та 11 Розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06 листопада 2015 року.

Як стверджує позивач, 07 листопада 2015 року він подав заяву на ім`я Голови Національної поліції України про призначення на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу супроводження системи електронного документообігу та контролю Департаменту документального забезпечення Національної поліції, яка була погоджена начальником цього Департаменту.

30 листопада 2015 року позивача запрошено на здачу тестування зі знань законодавства, яке він успішно пройшов. Однак в подальшому заяву позивача залишили у Департаменті кадрового забезпечення Національної поліції без розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року у справі №826/26466/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 20 вересня 2018 року, визнано протиправним та скасовано пункт наказу МВС України від 06 листопада 2015 року №2338 о/с в частині звільнення позивача, та зобов`язано поновити на раніше займаній посаді, стягнуто з МВС України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 листопада 2015 року по 23 листопада 2016 року. Визнано протиправною бездіяльність НП України щодо не вирішення питання про прийняття позивача в органи поліції та зобов`язано відповідача розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції у відповідності до пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».

У виконавчому провадженні ВП №54340386 щодо виконання Національною поліцією України обов`язку розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції у відповідності до пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», державним виконавцем отримано лист від боржника, згідно якого встановлено, що Національною поліцією України виконано рішення суду, а саме наказом від 20 лютого 2020 року №138 о/с відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 07 листопада 2015 року щодо прийняття на службу до поліції на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу супроводження системи електронного документообігу та контролю Департаменту документального забезпечення, відповідно до пункту 9 XI Закону України «Про Національну поліцію».

Як наслідок, державним виконавцем, керуючись пунктом 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», 27 листопада 2020 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку власне і оскаржує позивач.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, у відповідності з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів визначені статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення врегульований статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

За виконавчим листом №826/26466/15, виданим 24 березня 2017 року Київським апеляційним адміністративним судом, саме на боржника - Національну поліцію України, покладено обов`язок розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції у відповідності до пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Зокрема, пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Наказом Національної поліції України від 20 лютого 2020 року №138 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 від 07.11.2015 щодо прийняття на службу до поліції відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»» відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його заяви від 07 листопада 2015 року щодо прийняття на службу до поліції на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу супроводження системи електронного документообігу та контролю Департаменту документального забезпечення, відповідно до пункту 9 XI Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Керуючись вказаною нормою державний виконавець 27 листопада 2020 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Протиправність постанови державного виконавця від 27 листопада 2020 року у ВП №54340386 позивач пов`язував з тим, що Національна поліція України не вжила заходів по перевірці бажання, яке було у позивача щодо проходження подальшої служби в органах поліції, не запропонувала рівнозначної посади, вищі або нижчі щодо посади, яку обіймав позивач під час проходження служби в органах міліції, і видала протиправний наказ про відмову у прийнятті на службу до поліції.

Утім, відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В той же час, як вже було наголошено вище, стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження» має певні особливості, а саме встановлює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Виконавчим документом зобов`язано боржника розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції у відповідності до пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Боржником розглянуто питання, а саме заява ОСОБА_1 від 07 листопада 2015 року, та прийнято рішення - наказ про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його заяви від 07 листопада 2015 року щодо прийняття на службу до поліції на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу супроводження системи електронного документообігу та контролю Департаменту документального забезпечення, відповідно до пункту 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».

Як зазначено у Висновку Національної поліції України про розгляд заяви ОСОБА_1 від 07.11.2015, що «…на розгляд комісії була подана заява ОСОБА_1 від 07.11.2015 щодо прийняття на службу до поліції відповідно до пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу супроводження системи електронного документообігу та контролю Департаменту документального забезпечення. Водночас перевіркою штатного розпису Департаменту документального забезпечення встановлено, що вказана ОСОБА_1 посада відсутня в штаті зазначеного Департаменту. У зв`язку з викладеним, а також тим, що в наявній копії заяви ОСОБА_1 про прийом на службу до поліції не вказані інші посади, на яких він ходів би проходити службу, вважаємо за доцільне відмовити ОСОБА_1 в прийомі на службу до поліції, у зв`язку з відсутністю в штаті Департаменту документального забезпечення вказаної ним посади».

Про таке прийняте рішення боржник повідомив державного виконавця.

При цьому, ані Закон України «Про виконавче провадження», ані Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, не покладають на державного виконавця обов`язку надавати оцінку прийнятому за виконавчим документом рішенню суб`єкта владних повноважень.

Більше того, державний виконавець не вправі втручатись у дискреційні повноваження суб`єкта - боржника за виконавчим листом. Тобто державний виконавець не наділений повноваженнями самостійно визначати боржнику порядок і спосіб виконання виконавчого документа.

Незгода позивача з прийнятим Національною поліцією України рішенням - наказом від 20 лютого 2020 року №138 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 від 07.11.2015 щодо прийняття на службу до поліції відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»» може бути предметом окремого судового провадження.

В даному ж спорі суд надає оцінку діям та рішенню державного виконавця.

У відповідності з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи рішення державного виконавця на відповідність критеріям, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про те, що державний виконавець діяв відповідно до встановлених норм, а відтак відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №54340386 на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесеної 27 листопада 2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магдою Світланою Григорівною.

Відповідно, позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню судом.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 251, 287 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко