Справа № 160/8794/20
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2021 року Справа № 160/8794/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, відповідача-2: заступника директора державної установи «Урядовий контактний центр» Боднар Дмитра Володимировича, відповідача-3: директора державної установи «Урядовий контактний центр» Холомєєвої Ольги Анатоліївни про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання дій Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни (далі - відповідач-1), що проявилися у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян» та направленні звернення (скарги) від 27.01.2020 для розгляду посадовій особі, дії та рішення якої оскаржуються, протиправними;
- визнання бездіяльності відповідача-1, що проявилася у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян», зокрема щодо вчасної, об`єктивної і всебічної перевірки звернення (скарги) від 27.01.2020, протиправною;
- зобов`язання відповідача-1 провести об`єктивну і всебічну перевірку звернення (скарги) від 27.01.2020 та надати відповіді на всі питання, викладені у зверненні (скарзі), упродовж строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», з моменту набрання рішенням суду законної сили;
- витребування, з метою об`єктивного розгляду справи, з державної установи «Урядовий контактний центр» усі документи, додані мною до скарги від 17.06.2020 №КА-10800743, а також текст переписки у чаті підтримки (номер запису звернення до служби підтримки 9RQD від 17.06.2020) з працівником служби підтримки УКЦ, стосовно якого я вимагав провести службову перевірку та притягнути цього працівника до відповідальності;
- визнання бездіяльності заступника директора державної установи «Урядовий контактний центр» Боднара Дмитра Володимировича (далі - відповідач-2) та директора державної установи «Урядовий контактний центр» ОСОБА_2 (далі відповідач-3), що проявилася у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян», у тому числі щодо об`єктивної і всебічної перевірки звернення (скарги) від 17.06.2020 та наданні відповіді від 01.07.2020, протиправною;
- зобов`язання відповідача-3 провести вчасну, об`єктивну і всебічну перевірку звернення (скарги) від 17.06.2020 та надати відповіді на всі питання, викладені у зверненні (скарзі), упродовж строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», з моменту набрання рішенням суду законної сили.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що дії відповідача-1, що проявилися у накладенні резолюції від 30.01.2020 р., якою він доручив в порушення вимог ч.4 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» розгляд та надання відповіді по суті звернення (скарги) позивача від 27.01.2020 р. керівнику Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Л.В., дії якої оскаржувалися і яку позивач просив притягнути до відповідальності, є протиправними.
Позивач зазначає, що бездіяльність відповідача-1, що проявилася у ненаданні в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» вчасної, повної, об`єктивної та письмової відповіді по суті усіх поставлених питань у зверненнях від 27.01.2020 р., від 02.06.2020 р. та від 26.08.2020 р. є протиправною.
Разом з тим, позивач вважає за необхідне пред`явити позов до відповідача-2 та відповідача-3, в діях яких він вбачає порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» виходячи з наступного. На своє звернення від 17.06.2020 р. на урядову «гарячу лінію» через веб-сайт державної установи «Урядовий контактний центр» щодо проведення службової перевірки та притягнення до відповідальності представника служби підтримки за надання неперевіреної інформації під час спілкування у чаті підтримки (за номером запису звернення до служби підтримки 9RQD), позивач отримав лист від 01.07.2020 р № 2096-20 за підписом відповідача-2. У вказаному листі в порушення вимог ст.ст.18, 19 Закону України «Про звернення громадян» щодо об`єктивної і всебічної перевірки звернення, жодної інформації на питання поставлені у зверненні не вказано. Крім того, відповідач-2 не є першим керівником державної установи «Урядовий контактний центр», а отже не був уповноважений надавати відповідь позивачу, чим порушив вимоги ст.ст.14, 15, 16 Закону України «Про звернення громадян». У свою чергу, безпосередній перший керівник відповідач-3 відповіді за своїм підписом на звернення позивача як особи з інвалідністю внаслідок війни не надав.
Ухвалою суду від 04.08.2020р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
Ухвалою суду від 17.12.2020 р. продовжено строк для усунення недоліків.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали позивач усунув виявлені недоліки позовної заяви та подав оновлену редакцію позовної заяви в якій просив:
- визнати дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, що проявилися у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян» та направленні звернення (скарги) від 27.01.2020 для розгляду посадовій особі, дії та рішення якої оскаржуються, протиправними;
- визнати бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, що проявилася у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян», зокрема щодо вчасної, об`єктивної і всебічної перевірки звернення (скарги) від 27.01.2020, протиправною;
- зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісову Людмилу Леонтіївну провести об`єктивну і всебічну перевірку звернення (скарги) від 27.01.2020 та надати відповіді на всі питання, викладені у зверненні (скарзі), упродовж строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»;
- визнати бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, що проявилася у невиконанні вимог Закону України «Про звернення» зокрема щодо вчасної, об`єктивної і всебічної перевірки звернень від 02.06.2020 та від 26.08.2020 протиправною;
- зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісову Людмилу Леонтіївну провести об`єктивну і всебічну перевірку звернень від 02.06.2020 та від 26.08.2020, а також надати відповіді на всі питання, викладені у зверненнях, упродовж строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»;
- витребування, з метою об`єктивного розгляду справи, з державної установи «Урядовий контактний центр» усі документи, додані до скарги від 17.06.2020 №КА-10800743, а також текст переписки у чаті підтримки (номер запису звернення до служби підтримки 9RQD від 17.06.2020) з працівником служби підтримки УКЦ, стосовно якого вимагалось провести службову перевірку та притягнути цього працівника до відповідальності;
- визнати бездіяльність заступника директора державної установи «Урядовий контактний центр» ОСОБА_3 та директора державної установи «Урядовий контактний центр» ОСОБА_2 , що проявилася у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян», у тому числі щодо об`єктивної і всебічної перевірки звернення (скарги) від 17.06.2020 та наданні відповіді від 01.07.2020, протиправною;
- зобов`язати директора державної установи «Урядовий контактний центр» Холомєєву Ольгу Анатоліївн провести вчасну, об`єктивну і всебічну перевірку звернення (скарги) від 17.06.2020 та надати відповіді на всі питання, викладені у зверненні (скарзі), упродовж строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Ухвалою суду від 19.02.2021р. оновлену редакцію позовної заяви ОСОБА_1 прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання і відкрито провадження у справі.
12.03.2021 від представника відповідачів -2, -3 до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що Державна установа «Урядовий контактний центр» та її посадові особи не є органом державної влади, не здійснюють управлінські функції, не надають адміністративних послуг та не можуть бути відповідачами у даній справі. Також зазначається, що до кола повноважень центру приймання, реєстрація та передавання кореспонденції органам виконавчої влади.
23.03.2021 від позивача надійшла відповідь на відзиви відповідачів -2, -3, в якому позивач зазначає про хибність твердження відповідачів та відсутність правових підстав для врахування такої позиції.
01.04.2021р. до суду надійшов від представника відповідача-1 відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав.
Твердження позивача стосовно визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 по розгляду звернення від 27.01.2020 р. є необґрунтованими та такими, що побудовані на помилковому розумінні вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про звернення громадян». Вказане звернення за змістом не було скаргою на дії Керівника Секретаріату Уповноваженого Левшун Л.В. у розумінні ст.16 Закону України «Про звернення громадян», а містило міркування та власні думки позивача щодо незгоди з результатами розгляду його попередніх звернень. Водночас, незгода з викладеною у відповіді, наданій за результатами розгляду звернення громадянина, позицією органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їх посадових (службових) осіб не може вважатися порушенням прав особи на направлення звернення та отримання відповіді.
Інших заяв по суті спору від сторін не надходило.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, що підтверджується копією його паспорту.
ОСОБА_1 знаходиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної в місті Дніпрі ради з 2002р. як інвалід війни та користується пільгами відповідно до ст.4, ст.7, п.1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії іх соціального захисту» та є особою, яка прирівняна до інвалідів Великої Вітчизняної війни.
23.09.2019 р. позивач направив Керівнику Секретаріату Кабінету Міністрів України через особистий кабінет ДУ «Урядовий контактний центр» звернення №КА-9713934, в якому просив надати інформацію:
2) про дату надходження до Секретаріату вимоги державного виконавця про стан виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва 22.04.2019р., направленої на підставі ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», а також реєстраційний номер вхідної кореспонденції зазначеної вимоги;
3) про вжиті заходи на виконання постанови від 29.07.2019р. про відкриття виконавчого провадження №59294673 старшого державного виконавця ВПВРДДВС Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, які минули більше півроку тому.
За інформацією ДУ «Урядовий контактний центр» від 25.09.2019 вих. №КА-9713934/В вищевказане звернення було надіслано до Секретаріату Кабінету Міністрів України 24.09.2019 за №1698-19. Позивач зазначає, що офіційної відповіді на вказане звернення він не отримав.
В своєму зверненні позивач серед іншого зазначає, що з огляду на те, що керівником Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Л.В. при наданні позивачу попередніх відповідей порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян» щодо об`єктивної, всебічної та вчасної перевірки його попередніх звернень (від 29.07.2019р., 05.11.2019р. та 14.12.2019р.) у зв`язку з чим позивач вимагає: провести службову перевірку стосовно останньої та притягнути її до відповідальності, передбаченої Законом; надати об`єктивні та всебічні відповіді на його запитання.
Разом з тим, позивач просить повідомити йому результати розгляду протоколу, складеного 19.09.2019р. Оболонським районним судом щодо ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», унікальний номер справи, дату відкриття провадження, за наявності рішення суду та чи виконано це рішення суду.
У відповідь на звернення позивач отримав лист від 28.02.2020р. №4988.4/К-1202.3/20/30.2 за підписом керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Л.В. У листі зазначено, що підстави для вжиття заходів реагування Уповноваженого за зверненням позивача від 27.01.2020р. відсутні виходячи з наступного.
Неможливо встановити факт порушення та з`ясувати суть питань, викладених у зверненні оскільки позивачем не додано документів, необхідних для об`єктивного розгляду звернення та перевірки викладених у ньому фактів, а саме: копії запитів позивача.
За результатами перевірки інформації викладеної у зверненні щодо неправомірного поширення на веб-сайті ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» персональних даних іншої фізичної особи вжито заходів щодо усунення порушення законодавства про захист персональних даних шляхом видалення їх з вільного доступу розміщеного реєстру, а також складено та 19.09.2019р. передано для розгляду до Оболонського районного суду м. Києва протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.188-39 Кодексу України про адміністративні правопорушення з дотриманням визначених строків.
Ураховуючи ст.32 Конституції України, ст.ст.12, 21 Закону України «Про інформацію», ст.ст.2, 8, 10, 14, 24 Закону України «Про захист персональних даних», а також Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 р. №2-рп/2012 правових підстав для надання інших детальних відомостей стосовно складеного протоколу, його розгляду, притягнення до адміністративної відповідальності особи немає.
17.06.2020р. позивач подав звернення (скаргу) за реєстраційним №КА-10800743 на урядову «гарячу лінію» через веб-сайт державної установи «Урядовий контактний центр» (далі за текстом ДУ «УКЦ»), в якому вимагав від відповідача-3 проведення службової перевірки та притягнення до відповідальності представника служби підтримки ДУ «УКЦ» за надання неперевіреної інформації під час спілкування у чаті підтримки (номер запису звернення до служби підтримки 9RQD) виходячи з наступного.
15.06.2020 р. о 15:43 через особистий кабінет на веб-сайті ДУ «УКЦ» позивачем подано звернення до голови Національного агентства з питань запобігання корупції.
17.06.2020 р. позивач дізнався що його зверненню не присвоєно реєстраційний номер та воно має статус «В процесі створення». З цього приводу позивач звернувся до служби підтримки на веб-сайті, на що йому було повідомлено про те, що вказане звернення було направлено за належністю органу виконавчої влади для розгляду та відповідного реагування. В результаті цієї переписки позивач дізнався, що представник служби підтримки не має можливості ідентифікувати особисті дані особи, яка звертається до нього. Виходячи з цього, позивач робить висновок, що представник служби підтримки без відповідної перевірки не може бути впевненим, у тому що його звернення дійсно було направлено за належністю органу виконавчої влади для розгляду та відповідного реагування.
У відповідь на вищевказане звернення позивачем отримано лист від 01.07.2020р. №2096-20 за підписом відповідача-2 , в якому йдеться про те, що звернення від 15.06.2020р. зареєстровано за №КА-10790083 та в той же день надіслане Національному агентству з питань запобігання корупції для розгляду та відповідного реагування, де наразі перебуває на розгляді (в статусі «Прийнято до розгляду»).
Стосовно питання позивача, щодо відображення в його особистому кабінеті звернень зі статусом «В процесі створення» відповідач-2 повідомляє, що в програмно-технічному комплексі ДУ «УКЦ» виконуються заходи з синхронізації технічного комплексу, у зв`язку з чим доступ до деяких опцій особистого кабінету, зокрема щодо перегляду статусу розгляду звернень, з технічних причин тимчасово обмежений.
Не погоджуючись із діями відповідача-1, відповідача-2 та відповідача-3, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм ст.40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.96 №393/96 (далі - Закон №393/96).
Частиною 1 ст.1 Закону №393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За змістом ст.3 Закону №393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Статтею 4 Закону №393/96 передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Згідно із положеннями ст.5 Закону №393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.
Згідно з частинами 1, 3, 4 ст.7 Закону №393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Суд вбачає, що у зверненні позивача від 27.01.2020 вказується про протиправні дії керівника Секретаріату ОСОБА_4 та зазначається про неналежне виконання посадових обов`язків, а відповідь на звернення відповідача-1 від 28.02.2020 підписано саме Левшун Л.
Слід зазначити, що норма про заборону направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, носить імперативний характер, а отже дії відповідача-1 стосовно направлення такої скарги для надання відповіді саме ОСОБА_5 є протиправними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №805/1457/17-а, що враховується судом відповідно до ч.2 ст.242 КАС України.
Поряд з тим, правовідносини в сфері звернення до Уповноваженого врегульовані, зокрема, Конституцією України, Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та Законом України «Про звернення громадян».
Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статею 1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» регламентовано, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» сферою застосування Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.
Статтею 28 Закону №393/96 встановлено, що контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян відповідно до своїх повноважень здійснює, зокрема, Уповноважений.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є: 1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; 2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону; 3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню; 4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі; 5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі прав і свобод людини і громадянина; 6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод; 7) сприяння правовій інформативності населення та захист конфіденційної інформації про особу.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.
Згідно з ч.2 ст.14, ч.2 ст.15, ч.2 ст.16 Закону №393/96 пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.
Відповідач-1 не вжила належних заходів для виконання і цих вимог законодавства, з урахуванням заборони розгляду скарги особою дії якої оскаржуються.
Відповідно до ст.19 Закону №393/96 - Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев`ятої цієї статті.
Таким чином, вимоги ст.19 Закону №393/96 щодо об`єктивної та всебічної перевірки звернення позивача від 27.01.2020 відповідачем-1 не дотримані, через що ним допущено протиправну бездіяльність, яку слід усунути шляхом здійснення повторного розгляду звернення із дотриманням всіх вимог закону.
Щодо розгляду звернення від 02.06.2020 та 26.08.2020 суд зазначає наступне.
Порядок здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини затверджено наказом Уповноваженого від 12.08.2013 р. №18/02-13 (зі змінами внесеними згідно із наказами Уповноваженого від 12.04.2018 р. №12/02-18, від 25.01.2019р. №3.15/19, від 04.02.2019р. №10.15/19, від 31.01.2020р. №5.15/20 та від 13.10.2020р. №140.15/20).
Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, регулюються ст.23 Закону України «Про захист персональних даних», який спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.
Відповідно до ст.2 вказаного Закону персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно ч.1 та ч.3 ст.6 мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.
За результатами розгляду звернення позивача від 02.06.2020р. щодо порушення законодавства про захист персональних даних шляхом оприлюднення у вільному доступі в мережі Інтернет на веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Дисциплінарна відповідальність прокурорів» рішень кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг на підставі ст.ст.13, 17, 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» а також ст.23 Закону України «Про захист персональних даних» відкрито провадження та вжито заходів, а саме направлено відповідний лист до Офісу Генерального прокурора. Про що позивача повідомлено листом від 06.07.2020 №18.707.4/К-8700.3/20/26.2 з дотриманням вимог та у строки, визначені Законом №393/96.
Тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.
Щодо вимог про зобов`язання відповідача-1 надати відповіді на порушені в них питання з визначеним змістом, то суд зазначає, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
При цьому слід зауважити, що захист прав здійснюється у разі їх порушення і звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Поряд з тим, щодо аргументів відповідачів-2, -3 щодо непідсудності даного спору адміністративному суду з причин відсутності у них статусу суб`єкта владних повноважень, то суд не може їх прийняти з огляду на таке.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 КАС у чинній редакції, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
Відповідно до ст.4 КАС України :
публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ч.1);
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1);
Преамбулою Закону №393/96 визначено, що цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
За правилами ст.12 Закону №393/96 його дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, установлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".
Відповідно до ст.1 Закону №393/96 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно зі ст.4 Закону №393/96 до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач вважає порушеними свої права в діяльності відповідачів-2, -3, що містять ознаки діяльності, пов`язаної з прийняттям управлінських рішень при реалізації права громадян на звернення та права на інформацію, а отже такий спір є публічно правовим та підлягає розгляду адміністративним судом.
Така позиція відповідає правовому висновкові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 № 813/3116/16, в якій вказано на ознаки публічно-правового спору при розгляді питання за Законом №393/96-ВР.
Державна установа «Урядовий контактний центр» у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом №393/96-ВР та постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 року №976 «Деякі питання Єдиної системи опрацювання звернень», якою затверджено Порядок взаємодії Офісу Президента України, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади, Секретаріату Кабінету Міністрів України та державної установи «Урядовий контактний центр» із забезпечення належного реагування на звернення, які надходять за допомогою засобів телефонного зв`язку та з використанням Інтернету (далі - Порядок).
Відповідно до п.п.2-5 Порядку, Центр приймає звернення, здійснює їх реєстрацію, попередній розгляд та передає органам (Офісу) відповідно до компетенції. З цією метою в Урядовому контактному центрі створюється і діє Єдина електронна база даних звернень (далі - база звернень), до якої 4 забезпечується доступ органів та Офісу.
На звернення створюється електронна реєстраційна картка, в якій зазначаються: прізвище, власне ім`я та по батькові заявника - фізичної особи або заявника - юридичної особи (найменування підприємства, установи, організації), номер контактного телефону, місце проживання заявника - фізичної особи або місцезнаходження заявника - юридичної особи, електронна та поштова адреси (відомості про інші засоби зв`язку), суть порушеного питання, пропозиції зауваження), заяви (клопотання), скарги, дата подання звернення. Інформація про власне ім`я та по батькові заявника зазначається в разі його наявності. Також згодою заявника можуть зазначатися інші відомості, включаючи вік, стать тощо. Кожному зверненню надається індивідуальний номер.
Зареєстроване Урядовим контактним центром звернення у той же день ходить в електронній формі органові (Офісу).
Таким чином, веб-сайт Центру, на який надійшло звернення Позивача, є тим з телекомунікаційних каналів, призначених для подання заявниками звернень до відповідних державних органів, зазначених в Порядку.
Для подання звернень, що стосуються діяльності Центру як юридичної особи передбачено інші канали зв`язку, що оприлюднені на веб-сайті Центру.
Центр не уповноважений розглядати по суті звернення, адресовані державним органам та не несе відповідальності за повноту об`єктивність розгляду таких звернень, а тому позовні вимоги, що звернені до відповідача-1 та відповідача-2 щодо повної та всебічної перевірки звернення (скарги) позивача від 17.06.2020 та зобов`язання надати відповідь не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивність та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення КАС України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідач у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.Згідно зі ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення, суд, окрім іншого, має вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.
Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки відповідно до п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач є особою, яка звільняється від сплати судового збору.
Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 КАС України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, відповідача-2: заступника директора державної установи «Урядовий контактний центр» Боднар Дмитра Володимировича, відповідача-3: директора державної установи «Урядовий контактний центр» Холомєєвої Ольги Анатоліївни про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.
Визнати дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, що проявилися у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян» та направленні звернення (скарги) від 27.01.2020 для розгляду посадовій особі, дії та рішення якої оскаржуються - протиправними.
Визнати бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, що проявилася у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян», зокрема щодо вчасної, об`єктивної і всебічної перевірки звернення (скарги) ОСОБА_1 від 27.01.2020 - протиправною.
Зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісову Людмилу Леонтіївну повторно розглянути звернення (скаргу) ОСОБА_1 від 27.01.2020 та провести об`єктивну і всебічну перевірку за порушеними в ньому питаннями.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова