Справа № 620/5104/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5104/20 Головуючий у 1 інстанції: Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Безименної Н.В.

Оксененка О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови, викладеній в листі від 04.09.2020 р. № 2500-0339-8/33092, у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи на посаді головного спеціаліста організаційного відділу виконавчого апарату Чернігівської обласної ради з 17.07.2001 р. по 31.07.2020 р. включно (19 років 14 днів), перевести з 25.08.2020 р. на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснивши перерахунок пенсії з урахуванням Довідки про заробітну плату від 18.08.2020 р. № 03-03/695, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ та виплатити недоотримані кошти.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови, викладеній в листі від 04.09.2020 р. № 2500-0339-8/33092, у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 стаж державної служби період роботи на посаді головного спеціаліста організаційного відділу виконавчого апарату Чернігівської обласної ради з 17.07.2001 р. по 31.07.2020 р. включно, перевести з 25.08.2020 р. на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснивши перерахунок пенсії з урахуванням Довідки про заробітну плату від 18.08.2020 р. № 03-03/695 відповідно до Закону України від «Про державну службу» 10.12.2015 р. № 889-VII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ та виплатити недоотримані кошти.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначено, що посади працівників органів місцевого самоврядування не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ, відтак, зарахувати позивачу до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком як державному службовцю періодів роботи з 17.07.2001 р. по 31.07.2020 р. у Головного управління не було законних підстав.

29 березня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції. У відзиві позивач зазначив, що після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХП вік і страховий стаж.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України від 05.03.2002 серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 18.03.2016 р. № НОМЕР_2 .

В трудовій книжці ОСОБА_1 наявні, зокрема, записи про те, що він:

- 26.06.1998 р. прийнятий на роботу до Чернігівської обласної ради, призначений на посаду консультанта голови постійної комісії обласної ради з питань бюджету;

- 07.11.2000 р. призначений головним спеціалістом організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради;

- 08.11.2000 р. присвоєний 9 ранг державного службовця;

- 17.07.2001 р. присвоєний 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

- 31.07.2020 р. звільнений з посади головного спеціаліста організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради.

Згідно з копією розпорядження Чернігівської обласної ради «Про призначення ОСОБА_1 » від 29.06.1998 р. № 31, стаж державної служби ОСОБА_1 складає 6 років 4 місяці 2 дні.

Відповідно до копії розпорядження Чернігівської обласної ради «Про надбавку до посадового окладу ОСОБА_1 » від 26.02.2002 р. № 25, стаж державної служби ОСОБА_1 складає 10 років.

25 серпня 2020 року ОСОБА_1 були подані до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області заява про перерахунок пенсії, довідка про заробітну плату від 18.08.2020 р. № 03-03-692паспорт, трудова книжка, що підтверджується копією Розписки-повідомлення від 25.08.2020 р.

Згідно з копією Протоколу Відділу з питань перерахунків пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління ПФУ в Чернігівській області від 03.09.2020 року №42, ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу», згідно поданої заяви від 25.08.2020 р.

Мотивами відмови зазначено, що, відповідно до пункту 10 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Відповідно до пункту 12 розділу XI Закону, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 , в період з 17.07.2001 р. по 31.07.2020 р., він працював в органі місцевого самоврядування. На момент набрання чинності Закону України «Про державну службу» він не обіймав посаду державної служби в державному органі та не мав необхідного стажу державної служби. Право на призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу», відсутнє.

Про прийняте рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 листом від 04.09.2020 року №2500-0339-8/33092.

Не погоджуючись з вищевказаною відмовою, позивач звернувся до суду за даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до п.2 р. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно ч. 1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Статтею 46 Закону №889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема, у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється, відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

За приписами до п.8 р. XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, в даному випадку, слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283, відповідно до п. 2 якого, обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Як вбачається з матеріалів справи, 25 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до Головного управління ПФУ у Чернігівській області про переведення з пенсії за віком на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу».

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже, на момент звернення із зазначеною вище заявою, позивачу було 64 повних років. Відтак, станом на момент звернення, позивач мав необхідний вік, передбачений статтею 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Колегія суддів наголошує, що наявність у позивача достатнього страхового стажу для переведення з пенсії за віком на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу», відповідачем не заперечується, а також, його наявність, зокрема, підтверджується копією Довідки про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 17.08.2020 року, із якої вбачається, що повний страховий стаж позивача становить 47 років 8 місяців 29 днів (а.с. 71).

Так, апелянт зауважує, що посади працівників органів місцевого самоврядування не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ, а відтак, зарахувати позивачу стажу роботи, який дає право на пенсію за віком, як державному службовцю, періодів роботи з 17.07.2001 р. по 31.07.2020 р. у Головного управління не було законних підстав.

Згідно з Протоколу про відмову в переведенні на інший вид пенсії від 03.09.2020 р. №42, відповідач відмовив позивачу у переведенні на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки, він на момент набрання чинності Закону України «Про державну службу» не обіймав посаду державної служби в державному органі та не мав необхідного стажу державної служби.

Натомість, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що у спірний період (з 17.07.2001 р. по 31.07.2020 р.), що включає момент набуття чинності Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, позивач працював в Чернігівській обласній раді на посаді головного спеціаліста організаційного відділу виконавчого апарату обласної ради.

Враховуючи зазначене, записи, наявні у трудовій книжці ОСОБА_1 , зміст розпорядження Чернігівської обласної ради «Про надбавку до посадового окладу ОСОБА_1 » від 26.02.2002 р. № 25 про те, що стаж державної служби позивача складає 10 років, вірним є висновок суду першої інстанції, що станом на дату набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII (станом на 01.05.2016 р.) у ОСОБА_1 наявний стаж державної служби більше 20 років.

Водночас, на момент звернення до відповідача, ОСОБА_1 досяг віку 65 років, тобто, відповідач зобов`язаний перевести позивача на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу», а твердження відповідача, що періоди роботи в органах місцевого самоврядування до 20-річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дають право на призначення пенсії державного службовця незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку, не зараховуються є безпідставними та необґрунтованими.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року у справі № 735/939/17, від 19 березня 2019 року у справі №357/1457/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 348/2370/16-а та від 14 листопада 2019 року у справі № 348/2369/16-а, від 22 травня 2020 року у справі №263/9612/16-а, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо здійснення перерахунку пенсії з урахуванням Довідки про заробітну плату від 18.08.2020 р. № 03-03/695, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VII та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ та виплатити недоотримані кошти, колегія суддів зазначає, що така є похідною від першої вимоги про переведення на пенсію держслужбовця, відтак, задоволення попередніх позовних вимог має своїм наслідком і зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії.

Доводи апелянта, що позовні вимоги ОСОБА_1 полягали у переведенні на пенсію за віком державного службовця, але шляхом призначення та здійснення нарахування пенсії за віком державного службовця, що вбачається із позовної заяви, є хибними, оскільки, питання про саме призначення пенсії за віком державного службовця позивач не піднімав, як наслідок і форма Довідки про заробітну плату від 18.08.2020 р. № 03-03/692 є такою, що стосується перерахунку пенсії позивача, а не призначення, як вважає апелянт.

Зауваження апелянта щодо стягнення витрат на правничу допомогу із посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц судом, також, не приймаються, оскільки, відповідачем жодним чином необґрунтовано із посиланнями на відповідні докази про неспіврозмірність понесених позивачем витрат на правничу допомогу з реальною складністю справи та реальним часом, необхідним для надання консультацій та підготовки позовної заяви адвокатом. При цьому, судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, надано повну та всебічну оцінку понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Безименна Н.В.

Оксененко О.М.