Справа № 320/5645/18
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Київ Справа № 320/5645/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доУправління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача, що виявились у відмові визнати за позивачем статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати йому відповідне посвідчення;

- зобов`язати відповідача визнати за позивачем статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати йому посвідчення встановленого зразка.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у періоди з 30.06.1986 по 29.07.1986 та з 15.09.1987 по 13.10.1987 він був залучений до складу формувань Цивільної оборони та став інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильський АЕС, а відтак має право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та посвідчення встановленого зразка відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII та Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі № 320/5645/18 та призначено дату, час та місце проведення судового засідання.

Судові засідання, призначені на 27.11.2018 та 04.01.2019, відкладені судом на підставі пункту 1 частини другої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (протокольні ухвали Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 та 04.01.2019).

У судове засідання, призначене на 08.02.2019, сторони (їх представники) не з`явились, були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення відповідачу (а.с. 50) та конверт, направлений на адресу позивача, зазначену ним у позовній заяві, який повернувся до суду із відміткою підприємства поштового зв`язку "за закінченням встановленого строку зберігання" (а. с. 51).

Матеріали справи також містять клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с. 45).

У свою чергу причини неявки представника відповідача у судове засідання суду невідомі. Письмових клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового засідання із повідомленням причин неявки від представника відповідача до суду не надходило.

Крім того, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, жодних доказів поважності причин його неподання суду не надав.

В силу приписів пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Частиною дев`ятою цієї статті передбачено, що у разі, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи по суті учасники справи повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами (протокольна ухвала Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2019).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 у період з 21.04.1984 по 12.07.1990 працював у шляхо-будівельному управлінні № 3 тресту "Київшляхбуд-2".

Як свідчать матеріали справи, у періоди з 30.06.1986 по 29.07.1986 та з 15.09.1987 по 13.10.1987 позивач, перебуваючи на посаді електрослюсаря, був відряджений в зону відчуження для виконання робіт, пов`язаних з обслуговуванням та ремонтом дорожньо-будівельної техніки.

Вказані обставини підтверджуються даними, що містяться у трудовій книжці позивача (а.с. 14-15), маршрутному листі Товариства з додатковою відповідальністю "ТРАКТ" (правонаступник шляхо-будівельного управління № 3 тресту "Київшляхбуд-2") від 27.03.2018 № 1/36 (а.с. 11), наказі по шляхо-будівельному управлінню № 3 тресту "Київшляхбуд-2" Міністерства будівництва и експлуатації автомобільних доріг УРСР від 30.06.1986 № 22 (а.с. 12), наказі по шляхо-будівельному управлінню № 3 тресту "Київшляхбуд-2" Міністерства будівництва и експлуатації автомобільних доріг УРСР від 07.09.1987 № 31 (а.с. 13), довідці Товариства з додатковою відповідальністю "ТРАКТ" від 27.03.2018 № 1/33 (а.с. 16) та довідці Товариства з додатковою відповідальністю "ТРАКТ" від 21.08.2018 № 1/96 № (а.с. 20).

За наведених обставин Київською обласною державною адміністрацією 24.07.2018 позивачу видано посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 серії НОМЕР_1 з вкладкою до нього № НОМЕР_2 (а.с. 19).

03.07.2018 ОСОБА_1 встановлено інвалідність третьої групи, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 20.06.2018 № 10030 (а.с. 18) та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1042341 від 09.07.2018 (а.с. 17).

З огляду на викладене позивач, посилаючись на положення пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, звернувся 18.09.2018 до Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації із заявою про визнання за ним статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Листом від 26.09.2018 № 526 Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації відмовило позивачу у визнанні за ним статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі йому посвідчення встановленого зразка у зв`язку з відсутністю відповідного доручення Уряду СРСР про введення плану Цивільної оборони у період аварії на Чорнобильській АЕС, що унеможливлює віднесення осіб, які залучались до ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від інших міністерств та відомств та отримали у зв`язку з цим інвалідність, до категорії осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Не погоджуючись з діями відповідача, що виявились у відмові визнати за ним статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення встановленого зразка, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII).

Відповідно до приписів частини другої статті 4 Закону № 3551-XII, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

У свою чергу в силу положень пункту 9 частини другої статті 7 зазначеного Закону, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з приписами частини першої статті 18 Закону № 3551-XII ветеранам війни (до яких в силу положень статті 4 цього Закону належать особи з інвалідністю внаслідок війни) вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Так, відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 на виконання вимог статті 18 зазначеного Закону (далі Положення № 302), документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації, є посвідчення.

"Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина (пункт 7 Положення № 302).

"Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності (пункт 10 Положення № 302).

Таким чином, видача посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни є виключною компетенцією Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації за наслідками визнання за позивачем статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

При цьому обов`язковими умовами, за наявності яких у особи виникає право на набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Аналогічна правова позиція висловлена судом касаційної інстанції, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 в адміністративній справі № 279/12162/15-а та 07.06.2018 в адміністративній справі № 377/797/17.

Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, статус позивача як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується копією посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 серії НОМЕР_1 з вкладкою до нього № НОМЕР_2 , виданого позивачу 24.07.2018 Київською обласною державною адміністрацією (а.с. 19).

У свою чергу обставини, що свідчать про настання інвалідності ОСОБА_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, підтверджуються експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, від 20.06.2018 № 10030 (а.с. 18) та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1042341 від 09.07.2018 (а.с. 17).

Судом також встановлено, що у періоди з 30.06.1986 по 29.07.1986 та з 15.09.1987 по 13.10.1987 позивач приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі шляхо-будівельного управління № 3 тресту "Київшляхбуд-2", яке відносилось до формувань Цивільної оборони Київської області та підпорядковувалось штабу Цивільної оборони об`єднання "Укршляхбуд" та Міністерства будівництва та експлуатації автомобільних шляхів УРСР, що підтверджується даними, наведеними у маршрутному листі Товариства з додатковою відповідальністю "ТРАКТ" (правонаступник шляхо-будівельного управління № 3 тресту "Київшляхбуд-2") від 27.03.2018 № 1/36 (а.с. 11), наказі по шляхо-будівельному управлінню № 3 тресту "Київшляхбуд-2" Міністерства будівництва и експлуатації автомобільних доріг УРСР від 30.06.1986 № 22 (а.с. 12), наказі по шляхо-будівельному управлінню № 3 тресту "Київшляхбуд-2" Міністерства будівництва и експлуатації автомобільних доріг УРСР від 07.09.1987 № 31 (а.с. 13) та довідці Товариства з додатковою відповідальністю "ТРАКТ" від 21.08.2018 № 1/96 № (а.с. 20).

Таким чином, вказані вище документи підтверджують участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони та настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією цих наслідків.

Жодних документальних свідоцтв, які б спростовували факт участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, відповідачем як суб`єктом владних повноважень суду не надано.

За наведених обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, з огляду на наявність у позивача доказів, що підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у періоди з 30.06.1986 по 29.07.1986 та з 15.09.1987 по 13.10.1987 у складі формувань Цивільної оборони та настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією цих наслідків, дії Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адмі ністрації, що виявились у відмові визнати за позивачем статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати йому відповідне посвідчення, суд вважає протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України.

Що стосується позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача визнати за ним статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати йому посвідчення встановленого зразка, суд враховує наступне.

Як вже зазначалось судом вище, видача посвідчень особи з інвалідністю внаслідок війни є компетенцією органу праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина, тобто Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації.

Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

У свою чергу ознакою дискреційних повноважень є право суб`єкта владних повноважень приймаючи рішення, вчиняючи дії чи утримуючись від їх вчинення, діяти з певною свободою розсуду, тобто можливістю обрати одне з кількох юридично допустимих рішень.

Разом з тим, з огляду на залучення позивача у періоди з 30.06.1986 по 29.07.1986 та з 15.09.1987 по 13.10.1987 до ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, наявності у нього посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, та довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, у відповідача є лише один можливий варіант вчинення дій - прийняти рішення про визнання за позивачем статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видати йому посвідчення встановленого зразка.

Суд констатує, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідача вчинити передбачені чинним законодавством дії, відступити від яких він не мав права, однак незаконно відмовився їх вчиняти, чим порушив конституційні права людини і громадянина, не є втручанням у компетенцію суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, беручи до уваги неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позовну заяву без поважних причин, що розцінюється судом як визнання позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язаня Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації визнати за позивачем статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати йому посвідчення встановленого зразка.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач в силу приписів статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення ним інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано, судові витрати розподілу та стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації (ідентифікаційний код: 03193594, місцезнаходження: вул. Незалежності, буд. 1, м. Кагарлик, Київська область), що виявились у відмові визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення встановленого зразка

3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації (ідентифікаційний код: 03193594, місцезнаходження: вул. Незалежності, буд. 1, м. Кагарлик, Київська область) визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення встановленого зразка.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя Харченко С.В.