Справа № 580/1389/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1389/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кульчицький С.О.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у Черкаській області) в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 17.05.2019 року № , № 005371303, № , № ;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.05.2019 року № ;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 17.05.2019 року № про застосування штрафних санкцій за своєчасно не нарахований єдиний внесок.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач, через свого представника, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 22.06.2007 № НОМЕР_1 , код основного виду економічної діяльності 46.73 - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. За період з 01.01.2015 по 31.12.2017 позивачка здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування та сплачувала до бюджету самостійно розраховані авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Черкаській області від 24.10.2018 року № 2061 контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного соціального внеску за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами вказаної перевірки, посадовими особами відповідача складено акт від 05.12.2018 року № 597/23-00-13-0214/ НОМЕР_1 (далі по тексту - акт перевірки від 05.12.2018 року).

Відповідно до акта перевірки, відповідач дійшов висновку, що позивачкою порушено:

- п.177.2 та п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2017р. на суму 246 313,30 грн., в т.ч. за 2015 рік на 125 895,50 грн., за 2016 рік 65 946,96 грн., за 2017 рік 54 470,84 грн.

- статті187, пункт 187.1, статті 188, пункту 188.1, статті 189, пункту 189.1, статті 198, пункту 198.5 та пункту 198.6 Податкового кодексу України вій 02.12.2010р. №2755-VI, в результаті донараховано податку на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 122 218 грн., в т.ч. за вересень 2015 р. на суму 3276 грн., за листопад 2015 р. на суму 1787 грн., за березень 2016 р. на суму 204 грн., за квітень 2016 р. на суму 2941 грн., за травень 2016р. на суму 3071 грн., за жовтень 2016 р. на суму 2482 грн., за листопад 2016 року на суму 19327 грн., за грудень 2016 р. на суму 15846 грн., за лютий 2017 р. на суму 2349 грн., за березень 2017 р. на суму 12638 грн., за червень 2017р. на суму 5626 грн., за липень 2017р. на суму 8743 грн., за вересень 2017 р. на суму 17610 грн., за жовтень 2017 р. на суму 5864 грн., за грудень 2017р. на суму 20454 грн., та зменшено суму від`ємного значення за грудень 2017р. на суму 5212 грн.;

- п.п. 1.2 п. 1ст. 7 та абз. З п. 8 от. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.10.2010 № 2464-VІ в результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 223 430,58 грн., в т.ч., за 2015 рік на суму 84 701,26 грн., за 2016 рік на суму 80 601,84 грн., за 2017 рік на суму 58127,48 грн.;

- п.163.1.1 п.163.1 ст.163, абз.4 п.164.1 ст. 164 та п.16-1 підрозд.. 10 розд. ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України, в результаті занижено податкове зобов`язання по військовому збору за 19889,33 грн. вт. ч. за 2015р. на суму 9854,51 грн., за 2016 р. на суму 5495,58 грн., за 2017 р. на суму 4539,24 грн.;

- п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, зі змінами та доповненнями.

Не погоджуючись з висновками перевірки, ОСОБА_1 надала до контролюючого органу заперечення, в яких вказала, що у пунктах 1.9 та 2.6. акту перевірки зазначено інформацію, що її не стосується; відсутні будь-які посилання на досліджену первинну документацію; при проведенні перевірки ревізор вийшов за межі проведення перевірки, чим порушив вимоги статті 102 Податкового кодексу України; не враховані акти списання матеріальних цінностей, порядок та форму розрахунку, які здійснювались ФОП ОСОБА_1 в готівковій формі.

Згідно з наказом ГУ ДФС у Черкаській області від 24.10.2018 року № 2061 відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного соціального внеску за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами перевірки податковим органом складено акт від 26.03.2019 року №157/23-00-13-0214/ НОМЕР_1 (далі по тексту - акт перевірки від 26.03.2019 року), згідно з яким встановлено порушення:

- п.177.2 та п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2017р. на суму 119559,68 грн., в т.ч. за 2016 рік 65088,81 грн., за 2017 рік 54510,87 грн.

- статті 187, пункт 187.1, статті 188, пункту 188.1, статті 189, пункту 189.1, статті 198, пункту 198.5 та пункту 198.6 Податкового кодексу України вій 02.12.2010р. №2755-VI, в результаті донараховано податку на додану вартість що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 117155 грн., в т.ч. за березень 2016 р. на суму 204 грн., за квітень 2016 р. на суму 2941 грн., за травень 2016р. на суму 3071 грн., за жовтень 2016 р. на суму 2482 грн., за листопад 2016 року на суму 19327 грн., за грудень 2016 р. на суму 15846 грн., за лютий 2017 р. на суму 2349 грн., за березень 2017 р. на суму 12638 грн., за червень 2017р. на суму 5626 грн., за липень 2017р. на суму 8743 грн., за вересень 2017 р. на суму 17610 грн., за жовтень 2017 р. на суму 5864 грн., за грудень 2017р. на суму 20454 грн., та зменшено суму від`ємного значення за грудень 2017р. на суму 5212 грн.;

- п.п. 1.2 п. 1ст. 7 та абз. З п. 8 от. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.10.2010 № 2464-VІ в результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 223430,58 грн., в т.ч., за 2015 рік на суму 84701,26 грн., за 2016 рік на суму 79552,99 грн., за 2017 рік на суму 58176,39 грн;

- п.163.1.1 п.163.1 ст.163, абз.4 п.164.1 ст. 164 та п.16-1 підрозд.. 10 розд.ХХ «Перехідних положень» ПКУ, в результаті занижено податкове зобов`язання по військовому збору за 9966,64 грн. вт. ч. за 2016 р. на суму 5424,07 грн., за 2017 р. на суму 4542,57 грн.;

- п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, зі змінами та доповненнями.

На підставі акта перевірки від 26.03.2019 року відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення (далі по тексту - оскаржувані ППР):

- від 17.05.2020 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням - 119599, 68 грн. та штрафних санкцій в розмірі 29899,92 грн.;

- від 17.05.2020 року № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням - 9966,64 грн. та штрафних санкцій у розмірі 2491, 66грн;

- від 17.05.2020 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за штрафними санкціями за основним платежем - 117155 грн. та штрафних санкцій у розмірі 29288,75 грн.;

- від 17.05.2020 № 005371303 про зменшення від`ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 5212 грн.

Також, 17.05.2020 року ГУ ДПС у Черкаській області винесено вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) на ім`я ОСОБА_1 у розмірі 222430,64 грн. (далі по тексту - оскаржувана вимога).

17.05.2020 року ГУ ДПС у Черкаській області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за своєчасно не нарахований єдиний внесок у розмірі 69 381, 68 грн. (далі по тексту - оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій).

Позивачка, вважаючи прийняті відповідачем оскаржувані ППР, податкову вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій протиправними, звернулася з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки посадовими особами відповідача не порушено її порядок, а оскаржувані рішення прийняті останнім на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Нормами пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Так, нормами п. п. 49.1 та 49.2 ст. 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , у період з 01.01.2015 по 31.12.2017, займалася оптовою торгівлею деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг, застосовуючи загальну систему оподаткування, обліку і звітності.

Перевіркою правильності визначення загального оподаткованого доходу, отриманого від провадження діяльності у сфері оптової торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг, відображеного в податкових деклараціях за 2015-2017 роки та розрахунків додатку Ф4/Ф2 до декларацій, встановлено заниження суми загального оподатковуваного доходу на загальну суму 466573,79 грн., в тому числі за 2016 на суму 163957,95 грн., за 2017 на суму 302615,84 грн.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У свою чергу, п. 177.10 ст. 177 ПК України визначено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форму та Порядок ведення книги обліку доходів і витрат затверджено наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481 (далі по тексту - Порядок).

Так, податковим органом встановлено порушення позивачкою ведення книги обліку доходів і витрат. Крім того, книгу обліку доходів і витрат не надано до матеріалів справи для визначення достовірності нарахованого ФОП ОСОБА_1 розміру чистого оподаткованого заходу за період 2015-2017.

Також, в порушення п. 177.2 ст. 177 ПК України ФОП ОСОБА_1 в 2016 році занижено загальний оподатковуваний дохід на суму 163 957,95 грн., згідно з банківською випискою по рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк», сума отриманого доходу без ПДВ з врахуванням повернення коштів та без врахування внесення власних коштів склала 3 510 486,95 грн., та в 2017 році занижено дохід на суму 302615,84 грн., згідно з банківською випискою по рахунку НОМЕР_2 , відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк» сума отриманого доходу без ПДВ з врахуванням повернення коштів та без врахування внесення власних коштів склала 2252546,64 грн.

Так, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф4/Ф2 до податкових декларацій за 2015-2017 роки, встановлено їх завищення у загальній сумі 854 835,86 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 656967 грн., за 2016 рік на суму 197646,56 грн., за 2017 рік на суму 222,30 грн.

Правовими положеннями п.177.4. ст. 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. 177.4.5.ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця документально не підтверджені витрати.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредити виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається датат тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітльних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Підпунктом «г» пункту 198.5 ст. 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Судом встановлено, що перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 встановлено їх заниження на загальну суму 113125,00 грн.

Так, під час проведення перевірки посадовими особами встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , у 2015-2017 роках, придбала товар на загальну суму ПДВ 68561,00 грн., який в подальшому не був реалізований та не використовувався в операціях, що є господарською діяльністю платника податків та не перебуває на залишку товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, у порушення пп. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України позивачем не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних зведені податкові накладні.

Таким чином, позивачем занижено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 90 145 грн. Усупереч п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України підприємцем не включено до складу податкових зобов`язань суму ПДВ, яка входить до вартості реалізованого товару на суму 15 897,00 грн., згідно з виписаних податкових накладних та розрахунків коригування зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За правилами податкового обліку доходи від продажу товарів у платника податку виникають за датою переходу покупцеві права власності. Це означає, що витрати, які впливають на собівартість реалізованих товарів, включаються до складу витрат при розрахунку об`єкта оподаткування одночасно з визнанням доходів від реалізації таких товарів (графа 2 Порядку).

Тобто, при розрахунку об`єкта оподаткування платник податку має право врахувати витрати, включені до собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг), одночасно з визнанням доходів від реалізації таких товарів (робіт, послуг).

Отже, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які включаються до собівартості, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 до заперечення від 26.12.2018 року надано акт списання матеріальних цінностей (паперу) від 28.12.2016 року, згідно якого за період з 01.01.2016 по 28.12.2016 надруковано та реалізовано ПАТ «Черкасиобленерго» квитанції стандартних в кількості 6720000 шт. на суму 672000,00 грн. та використано паперу 10176 пачок на суму 477369,08 грн., папір придбаний у ПП «Ніа.Сервіс» на суму 288369,08 грн. без ПДВ, та у ТОВ «Юнайтед Форест» на суму 189000,00 грн.

Між тим, згідно з актом списання матеріальних цінностей від 28.12.2016 на друк квитанцій у 2016 року використано папір, що придбаний у 2011 році. Вказане підтверджується видатковими накладними № РН-00003 від 10.05.2011, № РН-00004 від 11.05.2011. Так, позивачкою неправомірно віднесено до витрат за 2016 суму 288 369,08 грн.

Щодо списання паперу, що придбаний у ТОВ «Юнайтед Форест» до матеріалів справи надано видаткову накладну від 28.10.2016 року № КИ00048756 на суму 16623,10 грн. та видаткову накладну від 02.12.2016 року № КИ00057648 на суму 16010,67 грн., тобто позивачем витрачено на папір 32633,77 грн., а не 189 000,00 грн., як вбачається з пояснень останньої.

Крім того, відповідно до наданих до матеріалів справи актів прийому-передачі виконаних робіт № 1, № 2, № 3, № 5, № 6, № 6/1, № 7, № 8, № 9, № 10 позивачем на замовлення ПАТ «Черкасиобленерго» надруковано в 2016 та реалізовано 5789766 шт. квитанцій, що свідчить про завищення ФОП ОСОБА_1 вартості використаного паперу.

Усупереч положенням п. 4 ст. 177 ПК України, позивачка включила вартість нереалізованих залишків товару на сумі 258051,94 грн. до складу витрат на придбання товаро-матеріальних цінностей, а саме піддонів та задекларувала їх у показнику витрат за 2017 рік у сумі 258051,94 грн. ФОП ОСОБА_1 у 2017 реалізовано піддонів на суму 1288937,59 грн. без ПДВ та придбано на суму 1359708,00 грн. без ПДВ.

За даними перевірки, при торговій націнці 17% вартість витрат, придбаних і реалізованих піддонів за 2017 рік становить 1101656,06 грн.

Також, ФОП ОСОБА_1 надано акт списання матеріальних цінностей (паперу) від 28.12.2017 року, згідно з яким за період з 01.01.2017 по 28.12.2017 надруковано та реалізовано ПАТ «Черкасиобленерго» квитанції стандартних в кількості 7800000 шт. на суму 858000,00 грн. та використано паперу 10416 пачок на суму 539425,08 грн., папір придбаний у ПП «Ніа.Сервіс» на суму 309425,18 грн. без ПДВ, та у ТОВ «Юнайтед Форест» на суму 230000,00 грн.

Між тим, згідно з актом списання матеріальних цінностей від 28.12.2017 на друк квитанцій у 2017 використано папір, що придбаний у 2011 році.

Вказане підтверджується видатковими накладними № РН-00008 від 18.05.2011, № РН-00010 від 20.05.2011, № РН-000014 від 25.05.2011, тобто позивачем неправомірно віднесено до витрат за 2017 суму 309425,18 грн. Щодо списання паперу, що придбаний у ТОВ «Юнайтед Форест» до матеріалів справи надано видаткову накладну від 04.01.2017 № КИ00000181 на суму 16623,10 грн., видаткову накладну від 31.01.2017 № КИ00005022 на суму 16623,10 грн., видаткову накладну від 03.03.2017 № КИ00012558 на суму 16623,10 грн, видаткову накладну від 04.04.2017 № КИ00019460 на суму 15748,20 грн., видаткову накладну від 04.05.2017 № КИ00025511 на суму 11286,21 грн., видаткову накладну від 31.08.2017 № КИ00051377 на суму 12832,40 грн., видаткову накладну від 11.09.2017 № КИ00053842 на суму 920,00 грн., видаткову накладну від 31.10.2017 № КИ00066338 на суму 15997,80 грн., видаткову накладну від 08.12.2017 № КИ00076756 на суму 828,12 грн., видаткову накладну від 28.12.2017 № КИ00081959 на суму 6331,57 грн., тобто позивачем витрачено на папір 113813,6 грн., а не 230000,00 грн.

Крім того, відповідно до наданих до матеріалів справи актів прийому-передачі виконаних робіт № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10 позивачем на замовлення ПАТ «Черкасиобленерго» надруковано в 2017 та реалізовано 6195964 шт. квитанцій, що свідчить про завищення позивачкою вартості використаного паперу.

У свою чергу, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених первинними бухгалтерськими документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, водночас під господарською операцією слід розуміти дію або подію, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з даних податкової перевірки, що ФОП ОСОБА_1 у перевіряємий період займалася оптовою торгівлею деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг, торгова націнка в 2017 році на піддони -17% (середня ціна реалізації за одиницю товару 57,67 грн./ середня ціна придбання за одиницю товару 49,02 грн.), рентабильність друку квитанцій - 41,3% (ціна реалізації 697912,24 грн - (вартість використаного паперу 417239,49грн. + тонери, чорнила, лезо дозування, фотобарабан та інше в сумі 76395,104 грн).

Позивачкою надано акти списання матеріальних цінностей, а саме: від 02.07.2015 на списання фрезилін-спандбонд (тканина) в кількості 1380 кг на суму 35880,00 грн. (без ПДВ), фарби AQUAТЕХ в кількості 250 л на суму 10000,00 (без ПДВ); від 20.12.2015 на списання тканини в кількості 4729,19 м на суму 121333,34 грн. (без ПДВ), тент поліпропіленовий в кількості 239 шт. на суму 7571,52 грн. (без ПДВ), грунтуючий засіб в кількості 158 л та 109,4 шт. на суму 16971,86 грн. (без ПДВ); від 29.12.2016 року на списання ущільнювача пористого в кількості 145 шт. на суму 111832,85 грн.(без ПДВ); від 28.12.2017 рову на списання тканини в кількості 2233,528 м на суму 54166,6 грн. (без ПДВ).

Згідно з наданими актами списання матеріальних цінностей не можливо підтвердити використання їх в господарській діяльності позивачки.

Також, перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку Ф4/Ф2 до податкових декларації за 2015-2017 рік, встановлено розбіжності з даними про суми чистого оподатковуваного доходу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Розділу IV ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Разом з тим, у порушення п. 177.2, п. 177.4 ст.177 ПК України позивачкою занижено оподатковуваний дохід за 2015-2017 рік на суму 1321409,64 грн., у тому числі за 2015 рік в сумі 656967,00 грн., за 2016 рік в сумі 361604,50 грн., за 2017 рік в сумі 302838,14 грн.

Внаслідок вказаних порушень позивачкою занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 на суму 245 495,18 грн.

Також, перевіркою встановленого порушення позивачкою п. 187.1 ст. 187 п. 188.1 ст.188, п.189.1 ст. 189, п. 198.5 та п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 117 155 грн.

Згідно з актом перевірки 26.03.2019 року позивачкою задекларовано, згідно з додатку Ф4/Ф2 до декларацій від 21.11.2016, 09.02.2017, 19.09.2018, суму військового збору 802,08 грн., однак згідно з даних перевірки сума військового збору за період з 2015-2017 повинна становити 19 821,15 грн. (розбіжність 19 019,07 грн.), тобто позивачкою у порушення вимог п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз. 4 п. 164.1 ст. 164 та п. 16-1 підр. 10 розд. ХХ перехідних положень ПК України занижено податкове зобов`язання по військовому збору.

На підставі викладених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення 17.05.2020 року № , № , 005411303, 005371303 винесено податковим органом правомірно, а тому скасуванню не підлягають.

Щодо позовної вимоги визнати протиправними та скасувати оскаржуваної вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.05.2019 № та оскаржуваного рішення від 17.05.2019 № про застосування штрафних санкцій, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, підставою для прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 17.05.2019 року № та рішення від 17.05.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску став акт від 26.03.2019 року документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників (осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримають дохід від цієї діяльності) - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

В порушення пп. 1.2 п. 1 ст. 7 та абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено заниження позивачкою бази нарахування єдиного внеску, на яку нараховується єдиний внесок за 2015-2017 роки.

Так, перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, а з 01.01.2016 у розмірі 22%, встановлено заниження суми єдиного внеску за 2015-2017 рік на загальну суму 222 430,64 грн., в т.ч., за 2015 на суму 84701,26 грн., за 2016 рік на суму 79552,99 грн., за 2017 рік на суму 58176,39 грн., з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, в зв`язку з тим, що позивачка невірно визначила суму доходу, отриманого від господарської діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, що призвело до недоплати єдиного внеску.

З огляду на зазначене, вимога про скасування оскаржуваних рішення від 17.05.2020 року № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 17.05.2019 № є необґрунтованими, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо тверджень апелянта про те, що перевіряючий орган вийшов за межі строку передбаченого ст. 102 ПК України, під час здійснення перевірки, за період 2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, податкова декларація за 2015 рік подана позивачкою 21.11.2016.

Отже, при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки посадовими особами контролюючого органу правомірно здійснено перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 за період 01.01.2015 року по 31.12.2017 року.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 26.04.2021 року