Справа № 443/1449/20
Суддя: Равлінко Р. Г.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №443/1449/20
Провадження №2-а/443/23/21
РІШЕННЯ

іменем України

23 квітня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.

розглянув у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Жидачеві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції Оваденка Андрія Петровича, Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просить визнати дії Інспектора Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції Оваденка А.П. щодо складання постанови про адміністративне правопорушення від 15.02.2020 серії ЕАК №2113205 протиправними, визнати постанову протиправною та скасувати її, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, окрім того позивач просить постановити окрему ухвалу щодо інспектора Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції Оваденка А.П.

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликався на те, що 15.02.2020 він рухався на автомобілі марки ГАЗ модель 330210 д.н.з. НОМЕР_1 трасою Київ-Ковель-Ягодин (Житомирська область) в напрямку с. Іванівці, Жидачівського району Львівської області. Близько 15 год. 53 хв. на посту поліції в с. Клочки, Коростенського району Житомирської області його зупинив молодший лейтенант поліції УПП у Житомирській області Оваденко А.П. Постановою інспектора УПП у Житомирській області Оваденка А.П. від 15.02.2020 серії ЕАК № 2113205 його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме: перевищення встановлених законом габаритів вантажу, що перевозиться. Позивач вважає, що дана постанова винесена в порушення вимог законодавства, а саме: патрульний проводив розгляд справи із грубим порушенням норм права та прав особи, що притягається до відповідальності, без належних та допустимих доказів, незаконно утримував автомобіль. Вважає, що патрульним ОСОБА_2 повторно притягнуто його до юридичної відповідальності одного виду за одне і те ж саме правопорушення, оскільки Постанововю інспектора УПП у Житомирській області Іванюхою С.В. від 15.02.2020 серія ЕАК № 2112606 його визнано винним у вчиненні адмінінтсративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. У зв`язку із чим звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

31.12.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву про скасування постанови, в якому відповідач покликається на те ,що 15.02.2020 відповідно до постанови інспектора управління патрульної поліції у Житомирській області ДПП Оваденка А.П., позивач керуючи транспортним засобом ГАЗ 330210 СПГ, д.н.з. НОМЕР_1 перевозив вантаж, що виступає за габарити транспортного засобу ззаду більш як на 1 м., а за шириною перевищує 0,51 м. від зовнішнього краю попереднього або заднього габаритного ліхтаря, та не був позначений відповідно до вимог підпункту «з» пункту 30.3. ПДР. Тому, з метою припинення вказаних правопорушень, а також забезпечення дотримання вимог Правил дорожнього руху інспекторами прийняті рішення про відповідну зупинку даного транспортного засобу. На підтвердження факту, що вантаж виступав за габарити транспортного засобу більш як на 0,4 м долучено відеофайлу № з якого вбачається, що 15.02.2020 здійснюються заміри, що підтверджують факт виступу вантажу за габарити транспортного засобу більш як на 04,м. Позивачу було повідомлено про про початок розгляду справи, роз`яснено ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України. Проте на місці розгляду справи позивач жодних клопотань щодо ознайомлення з матеріалами справи, надання поясненя, доказів чи отримання правової допомоги не заявляв. Зважаючи на мотиви викладенні у відзиві та з відеоданих, які містяться на відодиску у задоволенні позову просять відмовити за безпідставністю.

10.03.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої просить позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Позивач вважає, що інспектором Оваденко А.П. при прийнятті рішення не дослідив належним чином усі обставини в справі, не надав для ознайомлення доказів події, не роз`явнив його права, відмовив у наданні власних письмових пояснень та залученні свідків події. Окрім того, зазначає, що у оскаржуваній постанові не зазначено технічний засіб, яким проводилась фіксація правопорушення, проте до відзиву на адміністративний позовом інспектором поліції долдучено компакт-диск, який позивачем отримано не було та разом із тим, вважає, що такий доказ є недопустимим, оскільки компакт-диск не підписано електро-цифровим підписом. Також зазначає, що контроль на відповідність габаритів вантажу певним нормам проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних та пересувних пунктах габаритно-вагового контролю із складенням відповідного документу, зокрема довідки чи акту. Проте, таких доказів відповідачами долучено до матеіріалів справи не було. Зважаючи на те, що в такій категорії справ обо`язок доказування покаладється суб`єкта владних повноважень вважає, що відповідачами не доведено належними та допустимими доказми порушенням ним ч. 1 ст. 122 КУпАП, а відтак позов просить задовольнити в повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 для цього судового провадження визначено суддю Равлінка Р.Г./а.с.13/

Ухвалою від 21.10.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. /а.с.14-16/.

Ухвалою від 07.12.2020 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні впорядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 16.02.2021 о 16 год 00 хв /а.с.24-25/.

16.02.2021 розгляд справи відкладено на 30.03.2021. /а.с.42-43/.

Ухвалою суду від 30.03.2021 зобов`язано Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції надати суду носій на який безпосередньо здійснено запис правопорушення або відеозапис в еклектронній копії засвідчений електронним цифровим підписом щодо події, яка відображена в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.02.2020 серії ЕАК №2113205. /а.с.63-64/

14.04.2021 на адресу суду надійшов лист представника Департаменту патрульної поліції Іваненка О.В. згідно якого долучений до відзиву компакт-диск є оригіналом електронного документу, а відтак є належним, достовірним та достатнім доказом у даній справі згідно норм КУпАП та КАС України./а.с.70-80/

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підстави своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2113205 від 15.02.2020 ОСОБА_1 15.02.2020 о 13:35 на посту поліції ,ділянка траси Київ- Ковель- Ягодин у с. Клочки, Коростенського району Житомирської області, керуючи транспортним засобом перевозив вантаж, що виступав за габарити спереду і ззаду більш як на 1 м., а за шириною перевищував 0,4 м. від зовнішнього краю переднього або заднього габаритного ліхтаря та не був позначений відповідно до вимог підпункту «з» п. 30.3 та п. 22.4 ПДР, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. /а.с.5/.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини носять публічно-правовий характер та виникли між сторонами у зв`язку з незгодою позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень про порушення позивачем Правил дорожнього руху та накладення, у зв`язку з цим, на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину,порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів,буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353 (далі Закон № 3353) , встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 ( далі - ПДР).

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.22.4 ПДР України вантаж, що виступає за габарити транспортного засобу спереду або ззаду більш як на 1 м, а за шириною перевищує 0,4 м від зовнішнього краю переднього або заднього габаритного ліхтаря, повинен бути позначений відповідно до вимог підпункту "з" пункту 30.3, а саме на відповідних транспортних засобах установлюються розпізнавальний знак "Негабаритний вантаж" затверджений додатком 4 ПДР України, тобто сигнальні щитки або прапорці розміром 400 х 400 мм з нанесеними по діагоналі червоними і білими смугами, що чергуються (ширина - 50 мм), а в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості - світлоповертачами або ліхтарями: спереду білого кольору, ззаду - червоного, збоку - оранжевого. Знак розміщується на крайніх зовнішніх частинах вантажу, що виступає за габарити транспортного засобу на відстань, більшу ніж це передбачено пунктом 22.4 цих Правил.

Підпунктом «з» пункту 30.3 ПДР України встановлено, що на відповідних транспортних засобах установлюються, зокрема, такий розпізнавальний знак: "Негабаритний вантаж" - сигнальні щитки або прапорці розміром 400 х 400 мм з нанесеними по діагоналі червоними і білими смугами, що чергуються (ширина - 50 мм), а в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості - світлоповертачами або ліхтарями: спереду білого кольору, ззаду - червоного, збоку - оранжевого. Знак розміщується на крайніх зовнішніх частинах вантажу, що виступає за габарити транспортного засобу на відстань, більшу ніж це передбачено пунктом 22.4 цих Правил.

Відповідно до п.1 та пп.3 п.2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параменти яких перевищують нормативні, затверджені постановою КМУ від 27.06.2007р. №879, цей Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування. Великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відтак, вказаний Порядок не поширюється на перевезення вантажу з параметрами, передбаченими п.22.4 ПДР, а тому покликання позивача на порушення працівником поліції такого Порядку є безпідставним.

Разом з тим, суд вважає вказану постанову такою, що не відповідає вимогам закону (неправомірною), є необґрунтованою та підлягає скасуванню з наступних підстав.

За правилами статті 222 КУпАП розгляд справ за частинами 1, 2, 3, 5 статті 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, відповідачем, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, було надано до суду відеозапис.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити в т.ч. відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у справі у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ЕАК №2113205 від 15.02.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Аналогічна правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до стаття 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Наданий відповідачем відеозапис підпадає під визначення електронного доказу встановлене ст.99 КАС України, отже, копія зазначеного доказу має бути засвідчена електронним цифровим підписом відповідача або має бути надана суду в оригіналі, що також передбачає наявність на ній, серед іншого - ознаки цифрового підпису автора.

Як встановлено судом, шляхом огляду компакт-диску, на ньому відсутній електронний цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення копії відеозапису.

Для з`ясування всіх обставин справи ухвалою суду від 30.03.2021 зобов`язано Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції надати суду носій на який безпосередньо здійснено запис правопорушення або відеозапис в еклектронній копії засвідчений електронним цифровим підписом щодо події, яка відображена в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.02.2020 серії ЕАК №2113205.

Листом від 14.04.2021 представника Департаменту патрульної поліції Іваненка О.В. на виконання вимог ухвали суду повідомлено, що долучений до відзиву компакт-диск є оригіналом електронного документу, а відтак є належним, достовірним та достатнім доказом у даній справі згідно норм КУпАП та КАС України.

Таким чином, до матеріалів справи надано електронний доказ, який не зазначено в постанові про про накладення адміністративного стягнення який не засвідчено електронно-цифровим підписом, а посилання відповідача на обставини викладені в листі, не грунтується на вимогах закону, відтак наданий відповідачем компакт-диск не може вважатися належдним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 74 та 99 КАС України.

До аналогічних висновків прийшов Другий апеляційнійний адміністративний суд у постанові по справі № 644/7446/19 від 03.03.2021.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд, звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення. Єдиний доказ, який не був зазначений в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення, а компакт-диск який суду надано без електронно-цифрового підпису, що є недопустимим доказом у даній справі.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів порушення позивачем пп. «з» п.30.3 ПДР України та не надано до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задовлення.

Суд вважає, що інші аргументи, наведені сторонами, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зважаючи на викладене суд доходить переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не доведена, не підтверджується належними та допустими доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності, а відтак позов в частині скасування оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача слід задовольнити повністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про адміністративне правопорушення від 15.02.2020 серії ЕАК №2113205 підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, а відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині.

Водночас, з огляду на позовні вимоги позивача, в яких він просить визнати протиправними дії працівника поліції і протиправною оскаржувану постанову, та зважаючи на приписи пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки суд не наділений правом на їх вирішення у цьому провадженні.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Також, з матеріалів справи не вбачається наявності обставин, передбачених ст.249 КАС України для постановлення окремої ухвали у даній справі.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Беручи до уваги вимоги частини 1 статті 139 КАС України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати (сплачена сума судового збору) підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача.

На підставі статті 19 Конституції України, статей 222, 247, 251, 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення та керуючись статтями 6, 9, 19, 77, 78, 90, 243-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції Оваденка Андрія Петровича, Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2113205 від 15.02.2020 щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 у виді штрафу.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адмінітсративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г.Равлінко