Справа № 200/4774/21
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 квітня 2021 р. Справа №200/4774/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Разом з тим, відповідно до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка оскаржує дії відповідача щодо припинення виплати грошової допомоги при народженні дитини з 01.09.2015.

Частинами 1 та 2 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 4 цієї статті якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи той факт, що позовна заява надійшла на адресу суду у квітні 2021 року, а строк на оскарження спірних дії відповідача сплинув ще у березні 2016 року, суд дійшов висновку про пропуск позивачкою строків звернення до суду.

Суд звертає увагу, що представником позивачки до суду заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Так, вказане клопотання обґрунтовано тим, що лише при отриманні відповіді від органів соціального захисту та після консультації адвоката, ОСОБА_1 стало відомо що її права та права дитини порушуються. ОСОБА_1 має середню освіту, юридично не обізнана, звернутись за правовою допомогою не знала куди да й не мала коштів. Наразі у неї малолітня дитина що потребує постійного догляду, ОСОБА_1 у зв`язку з доглядом дитини ніде не працює, проживає на тимчасово окупованій території.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При вирішенні питання щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду суд має виходити з того, що встановлення у процесуальному законодавстві певного строку звернення до суду має на меті, перш за все, полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищення їх достовірності, що тим самим, сприяє встановленню судом істини.

На думку суду, позивачці недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення її прав, свобод та інтересів. Так, при зверненні до суду вона повинна довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернулась за його захистом до суду протягом 6 місяців від дати порушення її прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Соціальна виплата є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання позивачкою листа від територіального органу соціального захисту у відповідь на заяву її представника не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку тощо.

Інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин.

Разом з тим, наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин.

Європейський суд з прав людини у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» визначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Суд зауважує, що відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру.

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення суд враховує: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

З огляду на те, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску нею строку звернення до суду з позовом, суд доходить висновку, що даний позов підлягає залишенню без руху, як то визначено ч. 1 ст. 123 КАС України, а також вимогами ст. 161 КАС України та ст. 169 КАСУкраїни. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Поряд з цим, представник позивачки також просить суд звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, так як на даний час не працює, знаходиться у важкому фінансову стані, має на своєму утриманні малолітню дитину, батько дитини не приймає участь в її вихованні та знаходиться на непідконтрольній території і працює у терористичній організації, та позивачці було зупинено виплату допомоги при народженні дитини, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

За приписами ст. 2 вищевказаного Закону, платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Суд зазначає, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік осіб, які звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З наведеного вбачається, що якщо майновий стан особи не дає можливості оплатити судові витрати, суд на свій розсуд за клопотанням особи може прийняти одне з таких рішень:

- зменшити розмір належних до оплати судових витрат;

- звільнити особу від оплати судових витрат повністю або частково;

- відстрочити оплату судових витрат на визначений строк;

- розстрочити оплату судових витрат на визначений строк.

Приписи процесуального законодавства не пов`язують можливість відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати з наявністю інших умов, окрім урахуванням майнового стану сторони.

Суд зазначає, що доказів неможливості оплатити судові витрати, позивачкою до позову не було додано.

Отже встановити той факт, що розмір судового збору не перевищує 5 % розміру річного доходу позивачки - фізичної особи за попередній календарний рік не є можливим.

Суд звертає увагу, що позивачка протягом п`яти років не зверталась до суду з позовом про поновлення виплати грошової допомоги при народженні дитини, що свідчить про наявність в неї додаткового доходу.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору, у задоволенні клопотання представника позивачки про відстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 1 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 2270,00 грн., що визначено Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання даного адміністративного позову до Донецького окружного адміністративного суду підлягає сплаті судовий збір у сумі 908, 00 грн ((2270,00*0,4) за одну немайнову вимогу.

Згідно зі статтею 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2,4,160-161,169,171 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника позивачки про відстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати, - відмовити.

У задоволенні клопотання представника позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Бердянської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання суду обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та визнання причин його пропуску поважними, а також доказів сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

У разі не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, вона повертається позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.А. Голуб