Справа № 420/9088/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9088/20
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Дата і місце ухвалення 30.12.2020р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Андрушкевич М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги Державного підприємства Адміністрація морських портів України та Міністерства інфраструктури України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал до Міністерства інфраструктури України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство Адміністрація морських портів України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство Рисоіл Термінал звернулось до суду першої інстанції з позовом до Міністерства інфраструктури України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державне підприємство Адміністрація морських портів України, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства інфраструктури України щодо нерозгляду у встановлений законодавством строк листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство Рисоіл Термінал" від 17.06.2020р. №273 про надання документа дозвільного характеру - Погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів;

- зобов`язати Міністерство інфраструктури України надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство Рисоіл Термінал" () - Погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів, а саме для здійснення будівництва двостороннього пірсу та інших робіт на стику причалів №№10-11 Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська 26-А, кадастровий номер земельної ділянки 0:03:001:0485, згідно Проекту Будівництво двостороннього пірсу у складі розширення та експлуатації інженерної та транспортної інфраструктури та виробничих потужностей з перевалки олії, зерна, харчових продуктів переробки олійних та зернових культур за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 26-А (на стику причалів №№10,11 Чорноморської філії ДП АМПУ).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, державне підприємство Адміністрація морських портів України та Міністерство інфраструктури України подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Державне підприємство Адміністрація морських портів України посилалось на те, що згідно положень чинного законодавства саме Мінінфраструктури погоджує відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, а також для будівництва або виконання будь-яких робіт в зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів, але за умови наявності висновку Морської адміністрації. Апелянт зазначає, що лист ТОВ "Спільне підприємство Рисоіл Термінал" було винесено на розгляд Комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном 30.06.2020 року, тобто розгляд листа товариства здійснено Міністерством у межах 10-денного строку, встановленого ч. 6 ст. 41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Вказаним Законом також передбачено, що заява про одержання документа дозвільного характеру, що оформлюється дозвільними органами подається суб`єктом господарювання особисто або поштовим відправленням - до адміністратора. Однак, в даному випадку товариством було направлено лист про одержання погодження не до Міністерства, як до адміністратора, а до Міністра інфраструктури України, що не відповідає вимогам Закону. Також в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня відмітка про дату прийняття заяви, що є безпосереднім підтвердженням факту подання заяви та документів державному адміністратору або дозвільному органу. З огляду на викладене апелянт вважає, що лист, поданий товариством не є заявою (зверненням) у розумінні вимог Закону № 2806.

Недотримання товариством законодавчих вимог звернення до дозвільного органу щодо отримання погодження унеможливлює задоволення позовних вимог позивача.

Також на думку апелянта, судом першої інстанції не встановлено факту усунення товариством обставин, у зв`язку з якими було перенесено розгляд питання про надання погодження Комісією Мінінфраструктури.

З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В свою чергу Міністерство інфраструктури України у поданій апеляційній скарзі посилалось на безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що товариство звернулось до Міністра інфраструктури України із заявою від 17.06.2020 року № 273 про надання погодження у відповідності до ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України, оскільки від товариства надійшов лише лист від 17.06.2020 року, в якому було порушено питання про надання товариству відповідного погодження.

Апелянт вважає, що позивач не звертався до Міністерства інфраструктури України із заявою про видачу документу дозвільного характеру.

Апелянт звертає увагу на те, що поданий товариством лист не містив висновку з питань безпеки судноплавства, за наявності якого відповідно до ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України Міністерство погоджує відведення землі та водного простору.

В апеляційній скарзі відповідач також посилався на те, що позовна вимога про зобов`язання Міністерства інфраструктури України надати товариству погодження відведення землі та водного простору може бути задоволена виключно у разі, якщо позивачем буде доведено, а судом перевірено та встановлено відсутність підстав для відмови у наданні товариству відповідного погодження. На думку апелянта в даному випадку судом не перевірено дотримання товариством всіх умов для отримання відповідного погодження та наявності підстав для його надання.

Апелянт вказував на те, що згідно положень Водного кодексу України, Закону України "Про морські порти України" акваторія морського порту (портова акваторія) є стратегічним об`єктом портової інфраструктури загального користування, а вирішення питання щодо відведення акваторії морського порту належить до виключної компетенції Кабінету Міністрів України. При цьому, відповідач зазначає, що згідно ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", не можуть бути об`єктами оренди об`єкти, які забезпечують виконання державою своїх функцій, забезпечують обороноздатність держави, її економічну незалежність, зокрема, акваторії морських портів.

З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що у 2015 році ДП «Адміністрація морських портів України» був затверджений План розвитку морського порту Іллічівськ (порт Чорноморськ) на коротко - (до 2018р.), середньо - (до 2023р.) та довгострокову- (до 2038), яким передбачено розвиток інвестором ТОВ «СП Рисоіл Термінал» комплексу зі зберігання рослинних олій та продуктів переробки олійних культур з використанням причалу №11 та будівництво пірсу на стику причалів №№10,11.

Наказом Міністра інфраструктури України від 04.08.2015р. №302 затверджено Стратегічний план розвитку та Інвестиційний план ДП «Іллічівський морський торговельний порт», якими також передбачено будівництво двостороннього пірсу на стику причалів №№10,11 ІФ ДП «Адміністрація морських портів України».

12 травня 2017 року, з метою реалізації інвестиційного проекту щодо будівництва двостороннього пірсу між позивачем та ДП Адміністрація морських портів України був укладений Меморандум про співробітництво, відповідно до якого: ТОВ «СП Рисоіл Термінал» зобов`язалося забезпечити реалізацію проекту із збільшення/нарощення перевантажувальних потужностей, в тому числі, шляхом будівництва двостороннього пірсу на стику причалів №№10,11 ДП АМПУ (п.2.1 Меморандуму), а ДПАМПУ прийняло на себе зобов`язання належним чином, в повному обсязі та вчасно оформити всю передбачену законодавством України дозвільну та погоджувальну документацію, необхідну для виконання днопоглиблювальних робіт в операційної акваторії 1-го ковша Сухого Лиману та на похідному морському каналі морського порту Чорноморськ., а також забезпечити належне, в повному обсязі та вчасне виконання днопоглиблювальних робіт, необхідне для ефективної експлуатації об`єктів ТОВ «СП Рисоіл Термінал».

31 жовтня 2018 року ТОВ «СП Рисоіл Термінал» отримало висновок Міністерства екології та природний ресурсів України з оцінки впливу на довкілля планової діяльності, що включає будівництво двостороннього пірсу на стику причалів №№10,11 ЧФ ДП «АМПУ».

ДП «Державний проектно - вишукувальний і науково-дослідний інститут морського транспорту», на замовлення ТОВ «СП Рисоіл Термінал» розроблено Проект будівництва двостороннього пірсу, який погоджений з капітаном Чорноморського морського флоту, ДУ «Держгідрографія» та Державною службою морського та річкового транспорту України листом від 15.06.2020р. повідомлено, що служба не заперечує щодо реалізації зазначеного проекту.

17.06.2020 року ТОВ «СП Рисоіл Термінал» звернулось до Міністра інфраструктури України із заявою №273, в якій з метою реалізації Плану розвитку морського порту Іллічівськ на коротко, середньо та довгострокову перспективу, що затверджений наказом ДП «АМПУ» № 206 від 15.10.2014 року та погоджений Міністерством інфраструктури України, а саме, реалізації Проекту «Будівництво двостороннього пірсу у складі розширення та експлуатації інженерної та транспортної інфраструктури та виробничих потужностей з перевалки олії, зерна, харчових продуктів переробки олійних та зернових культур за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 26-А (на стику причалів №№ 10,11 Чорноморської філії ДП «АМПУ»), керуючись ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України, постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 року № 460, просило надати товариству погодження у відповідності до ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України.

До вказаної заяви від 17.06.2020р. було додано:

- витяг з Плану розвитку морського порту Іллічівськ на коротко, середньо та довгострокову перспективу, що затверджений наказом ДП «АМПУ» № 206 від 15.10.2014р. та погоджений Міністерством інфраструктури України 02.04.2015р.;

- меморандум про співробітництво від 12.05.2017р.;

- проектна документація, а саме Розділ «Безпека судноплавства» (з урахуванням додаткового варіанту постановки суден) 237-11-БС проекту «Будівництво двостороннього пірсу у складі розширення та експлуатації інженерної та транспортної інфраструктури та виробничих потужностей з перевалки олії, зерна, харчових продуктів переробки олійних та зернових культур за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 26-А (на стику причалів №№10,11 Чорноморської філії ДП «АМПУ»), розробник ДП «ЧОРНОМОРНДІПРОЕКТ».

- лист Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) від 15.06.2020р. №3571/02/15-20;

- листи ФДУ «Одеський регіон Держгідрографії» від 04.05.2020р. №352/215/09/20, від 10.06.2020р. №428/291/09/20;

- схема огородження району будівництва тимчасовими засобами навігаційного обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи, листом Міністерства інфраструктури України №10148/16/10-20 від 22.07.2020р. на №273 від 17.06.2020р., за наслідками розгляду листів товариства від 17.06.2020 року № 273 та від 07.07.2020 року № 292, було повідомлено позивача проте, що на засіданні Комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном, яке відбулось 30.06.2020 року, вирішено перенести розгляд порушеного питання після отримання від товариства проекту будівництва, від Державної служби морського та річкового транспорту України висновку відповідно до вимог ст. 12 Кодексу мореплавства та надання пояснення стосовно інформації, викладеної у листі від 15.06.2020р. 1574/02/15-20, в якому зазначено, що Державна служба морського та річкового транспорту Українине заперечує щодо реалізації проекту будівництва.

На виконання зазначеного листа Міністерства інфраструктури України, ТОВ «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» направило разом із листом №392 від 08.09.2020р. відповідачу проект «Будівництво двостороннього пірсу у складі розширення та експлуатації інженерної та транспортної інфраструктури та виробничих потужностей з перевалки олії, зерна, харчових продуктів переробки олійних та зернових культур за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 26-А (на стику причалів №№10,11 Чорноморської філії ДП АМПУ».

Не погоджуючись з протиправною бездіяльністю відповідача щодо видачі погодження у відповідності до ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до частини 1 статті 12 Кодексу торговельного мореплавства України, відведення землі та акваторії для торговельного мореплавства, а також для реалізації проектів здійснення будівництва або проведення будь-яких робіт у зоні дії навігаційного обладнання та морських шляхів здійснюється в порядку, встановленому Земельним і Водним кодексами України.

Частиною 2 статті 12 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, погоджує відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, а також для будівництва або виконання будь-яких робіт в зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів за наявності висновку центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Згідно п.1 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 р. № 460, Міністерство інфраструктури України (Мінінфраструктури) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінінфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв`язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного, морського та річкового транспорту, дорожнього господарства, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості).

Пунктом 49 Положення №460 передбачено, що Міністерство інфраструктури України, відповідно до покладених на нього завдань, надає погодження на відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, а також для будівництва або виконання робіт в зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів.

Таким чином, саме до компетенції відповідача віднесено надання відповідного погодження за зверненням суб`єкта господарювання.

Відповідно до Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» від 19 травня 2011 року № 3392-VI, погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів віднесено до переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності (п. 91 Додатку до Закону України від 19 травня 2011 року № 3392-VI).

Згідно до ст. 1 цього Закону, термін "документ дозвільного характеру" вживається у значенні, наведеному у Законі України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів визначені Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06 вересня 2005 року № 2806-IV (далі Закон № 2806-IV).

Статтею 1 цього Закону визначено, що документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності;

дозвільна (погоджувальна) процедура - сукупність дій, що здійснюються адміністраторами та дозвільними органами під час проведення погодження (розгляду), оформлення, надання висновків тощо, які передують отриманню документа дозвільного характеру.

Частиною 1 статті 4-1 Закону № 2806-IV передбачено, що порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент звернення позивача до Міністра інфраструктури України із заявою від 17.06.2020р. №273 про надання товариству погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів у відповідності до ст.12 Кодексу торговельного мореплавства України, Кабінетом Міністрів України не встановлений порядок видачі Міністерством інфраструктури України дозвільного документу, передбаченого Кодексом торговельного мореплавства України.

Однак, відсутність безпосереднього порядку надання погодженняМіністерством інфраструктури України відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, а також для будівництва або виконання будь-яких робіт в зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів, не може бути підставою для не розгляду звернення суб`єкта господарювання із такою вимогою та підставою для відмови у наданні такого погодження.

В свою чергу слід зазначити, що основні вимоги до порядку видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, анулювання документів дозвільного характеру як раз і закріплено у статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

При цьому, частиною 11 статті 4-1 Закону № 2806-IV визначено, що основні вимоги до порядку видачі, переоформлення, анулювання документів дозвільного характеру поширюються на всі документи дозвільного характеру, у тому числі на дозвільні (погоджувальні) процедури, якщо інше не встановлено законом. Дії щодо одержання погоджень, висновків та інших документів, необхідних для видачі документа дозвільного характеру, вчиняються дозвільним органом, що оформляє документ дозвільного характеру, без залучення суб`єкта господарювання.

До основних вимог до порядку видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, анулювання документів дозвільного характеру віднесено і строк видачі таких документів, який згідно абз.4 ч.1 ст.4 -1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом. Документи дозвільного характеру видаються безоплатно, на необмежений строк, якщо інше не встановлено законом.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, після звернення позивача з проханням надати відповідне погодження, уповноваженим органом не дотримано строку видачі дозвільного документу, встановленого абз. 4 ч.1 ст.4 -1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», що суперечить чинного законодавству та свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянтів на те, що позивачем не було подано до Міністерства інфраструктури України відповідної заяви про надання погодження на відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, а також для будівництва або виконання робіт в зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів, що виключає можливість розгляду питання про надання відповідного погодження.

Беззаперечно, правовідносини у сфері дозвільної системи виникають саме у зв`язку з волевиявленням суб`єкта господарювання на отримання відповідного дозволу (погодження), яке у зовнішній формі виражається у наявності звернення такого суб`єкта господарювання до уповноваженого (дозвільного) органу.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що на даний час на законодавчому рівні не встановлено конкретної форми, у якій має бути викладено звернення суб`єкта господарювання про одержання погодження на відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, а також для будівництва або виконання робіт в зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів.

В свою чергу, у поданому 17.06.2020 року Міністру інфраструктури України зверненні ТОВ «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» чітко виклало прохання надати товариству погодження відповідно до ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України та надало копії документів, з урахуванням яких просило видати таке погодження. Зазначене підтверджує факт волевиявлення позивача, направленого на отримання погодження, що породжує обов`язок уповноваженого органу розглянути та вирішити питання щодо надання такого погодження.

Про необґрунтованість зазначених вище доводів апелянтів свідчить також той факт, що розглядуване звернення ТОВ «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» від 17.06.2020 року фактично було прийнято Міністерством інфраструктури до розгляду та як зазначено у листі від 22.07.2020 року № 10148/16/10-20, розгляд питання щодо надання погодження відповідно до ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України був перенесений у зв`язку з необхідністю отримання додаткових документів та пояснень від товариства та Державної служби морського та річкового транспорту України.

Будь-яких повідомлень про неналежність звернення ТОВ «СП Рисоіл Термінал» та неможливість у зв`язку з цим розгляду порушеного у ньому питання, Міністерство інфраструктури на адресу позивача не направляло.

Також відповідач посилався на відсутність висновку центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті з питань безпеки судноплавства, за наявності якого відповідно до ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України Мінінфраструктури погоджує відведення землі та водного простору.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, з метою дотримання вимог ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України позивач 05.05.2020 року та 10.06.2020 року звертався до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морської адміністрації), яка згідно Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 06 вересня 2017 р. № 1095, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сферах морського та річкового транспорту, торговельного мореплавства, судноплавства на внутрішніх водних шляхах, навігаційно-гідрографічного забезпечення мореплавства, а також у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості).

На звернення позивача Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) надала лист від 15.06.2020 року за № 3571/02/15-20, в якому вказала, що керуючись ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України не заперечує щодо реалізації проекта «Будівництво двостороннього пірсу у складі розширення та експлуатації інженерної та транспортної інфраструктури та виробничих потужностей з перевалки олії, зерна, харчових продуктів переробки олійних та зернових культур за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Сухолиманська, 26-А (на стику причалів №№ 10,11 Чорноморської філії ДП «АМПУ»), який і було подано відповідачем Міністерству інфраструктури України.

При цьому, як зазначено вище саме на Державну службу морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація), як на уповноважений та компетентний у вказаному питанні, покладено обов`язок щодо надання відповідного висновку, передбаченого ст. 12 КТМ.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач у процесі розгляду питання щодо надання ТОВ «СП Рисоіл Термінал» погодження, затребував у Державної служби морського та річкового транспорту України відповідні пояснення щодо наданого висновку.

Листом від 25.08.2020 року № 4962/02/158-20 Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) повідомила Міністерство інфраструктури, що Кодексом торговельного мореплавства України не визначено підстав для розробки та затвердження порядку оформлення висновку та вимог до нього, у зв`язку з чим на цей час відсутні акти законодавства із зазначеного питання. Також повідомлено, що у процесі опрацювання документації, поданої товариством з обмеженою відповідальністю «СП Рисоіл Термінал» Морська адміністрація дійшла висновку щодо відсутності у поданому проекту обставин або порушень, які унеможливлюють його реалізацію.

Таким чином, в даному випадку були дотримані вимоги ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність порядку надання висновку Морською адміністрацією згідно ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства, не може бути підставою для не здійснення такого погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів ТОВ «СП Рисоіл Термінал», оскільки у протилежному випадку це є порушенням суб`єктом владних повноважень принципу захисту обґрунтованих сподівань (reasonableexpectations), який тісно пов`язаний із принципом юридичної визначеності (legalcertainty), і є невід`ємним елементом принципу верховенства права.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Згідно з пунктами 169-170 рішення Європейського суду з прав людини від 09 квітня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11), вислів «згідно із законом» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (див., серед інших джерел, рішення від 25.03.1998 у справі «Копп проти Швейцарії», п. 55, Reports of Judgments and Decisions 1998-II).

Отже, відповідність закону передбачає, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку стосовно обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. також рішення від 24.04.2008 у справі «C. G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07, п. 39).

Крім того, законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі «P. G. та J. H. проти Сполученого Королівства», заява № 44787/98, п. 46, 2001-IX).

У пункті 49 рішення Європейського суду з прав людини від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) зазначено, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування» та зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, за відсутності чітко регламентованої процедури звернення особи за погодженням відведення землі та водного простору, бездіяльність відповідача щодо видачі такого погодження не може бути визнана правомірною.

Що стосується посилань відповідача на те, що задоволення позову з підстав, передбачених ч. 2 ст. 12 КТМ є недопустимим, оскільки на акваторію морського порту, як стратегічний об`єкт портової інфраструктури, розповсюджуються спеціальний правовий режим, запроваджений у зв`язку із прийняттям Закону України «Про морські порти України», який не допускає передачі акваторії морського порту в оренду чи концесію, її приватизації та/або відчуження у будь-який інший спосіб, колегія суддів зазначає наступне:

В ході розгляду справи з відкритого джерела - Єдиного державного реєстру судових рішень, встановлено, що в провадженні господарського суду Одеської області перебувала справа № 916/1408/18 за позовом ДП "АМПУ"до Чорноморської міської ради Одеської області (далі - Рада), Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство Рисоіл Термінал" (далі - ТОВ "Рисоіл Термінал") про:

визнання протиправним та скасування рішення від 18.03.2016 № 70/8-VІІ "Про надання товариству з обмеженою відповідальністю "СП Рисоїл Термінал" дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9000 га для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, в акваторії Сухого лиману на стику причалів № 10-11 Іллічівської філії ДП „Адміністрація морських портів України" з подальшою передачею у довгострокову оренду, строком на 49 років" (далі - Рішення-1);

визнання протиправним та скасування рішення Ради від 12.04.2018 № 335/29 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду товариству з обмеженою відповідальністю "СП Рисоїл Термінал" земельної ділянки площею 0.7907 га за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, в акваторії Сухого лиману на стику причалів № 10-11 Іллічівської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (далі - Рішення-2);

визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,7909 га кадастровий номер :03:001:0485 для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ в акваторії Сухого лиману на стику причалів № 10-11 Іллічіської філії ДП "ДП "АМПУ" (далі - Земельна ділянка) серія та номер 642, виданий 03.05.2018 Приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Кушнеровою Л.Д., який укладено між Радою та ТОВ "Рисоіл Термінал" (далі - Договір);

скасування запису про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 40914420 від 03.05.2018 14:53:02, приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області КушнероваЛ. Д.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04.09.2019 року, залишеною без змін постановами Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 року, та Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі № 916/1408/18, було відмовлено у задоволенні позову Державному підприємству „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України у задоволенні позову.

В ході розгляду даної справи суди встановили, що 12.03.2016 року Рада своїм Рішенням-1 надала дозвіл ТОВ "Рисоіл Термінал" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,9 га для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, в акваторії Сухого лиману на стику причалів № 10-11 Іллічівської філії ДП "АМПУ" з подальшою передачею у довгострокову оренду строком на 49 років.

12.04.2018 року Рада своїм Рішенням-2 затвердила проект землеустрою щодо відведення Земельної ділянки та передала її ТОВ "Рисоіл Термінал" в оренду строком на 49 років.

За висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 214/9/11-18 від 16.01.2018 Державне агентство водних ресурсів України (далі - Агентство) погодило проект землеустрою щодо відведення Земельної ділянки ТОВ "Рисоіл Термінал" з подальшою передачею в довгострокову оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно транспортної інфраструктури із зміною цільового призначення із земель водного фонду в землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, код КВЦПЗ - 12.02.

03.05.2018 року Рада (орендодавець) та ТОВ "Рисоіл Термінал" (орендар) уклали Договір, за умовами якого в оренду строком на 49 років передано Земельну ділянку площею 0,7907 га, у тому числі за земельними угіддями: озера, прибережні замкнуті водойми, лимани 0,7907 га.

06.03.2018 року проведено реєстрацію Земельної ділянки, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-018 від 18.06.2018 за яким форма власності-комунальна, власник - Рада, цільове призначення - 12.02 для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту, категорія земель - для будівництва, обслуговування та експлуатації об`єктів інженерно транспортної інфраструктури.

За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 122673731 від 03.05.2018 приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Кушнерова Л.Д. на підставі Договору прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди землі за ТОВ "Рисоіл Термінал" № 40914420 від 03.05.2018.

Крім того, в ході розгляду справи судами було встановлено, що рішенням Чорноморської міської ради Одеської області від 16.06.2017р. №249/66-VІІ ДП «АМПУ» відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельної ділянки орієнтовною площею 494, 0000 га із земель водного фонду Сухого Лиману для встановлення в натурі меж акваторії морського порту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для розміщення та догляду за державними об`єктами портової інфраструктури у зв`язку з невідповідністю площі, зазначеної у заяві, межам акваторії морського порту «Чорноморськ», визначеним Постановою КМУ від 31.10.2007р. №1278 зі змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ «Про межі акваторії морського порту Чорноморськ», у тому числі акваторії Сухого Лиману та рекомендовано ДП «АМПУ» звернутися до КМУ в частині визначення координат земельної ділянки водного фонду Сухого Лиману для встановлення в натурі меж акваторії морського порту « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Вказане рішення Чорноморської міської ради не оскаржувалося ДП „АМПУ та самостійно ДП „АМПУ об`єкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування орієнтовною площею 494, 0000 га із земель водного фонду Сухого Лиману для встановлення в натурі меж акваторії морського порту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не розроблявся.

Ухвалюючи судові рішення у справі № 916/1408/18, суди виходили з того, що за наслідком розгляду справи не встановлено обставин розташування переданої в оренду товариству земельної ділянки в межах акваторії морського порту Чорноморськ, яка включає в себе частину акваторії Сухого лиману, в межах координат визначених відповідною постановою КМУ.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи вказані судові рішення, які у встановленому порядку набрали законної сили, а також ненадання відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені судами у вказаних рішеннях обставини, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо неможливості в даному випадку відведення ТОВ «СП Рисоіл Термінал» землі та водного простору для торговельного мореплавства, а також для будівництва або виконання будь-яких робіт в зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів.

Враховуючи все вище зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Рисоіл Термінал» дотримано діюче законодавство щодо звернення до суб`єкта владних повноважень щодо отримання погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів, з урахуванням отриманих документів та погоджень, однак суб`єктом владних повноважень безпідставно не видано відповідний документ дозвільного характеру у передбачений законодавством строк за наявності відповідних підстав для цього, а тому, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Міністерства інфраструктури України щодо не розгляду у встановлений законодавством строк листа товариства з від 17.06.2020 №273 про надання документа дозвільного характеру - Погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Водночас адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій (бездіяльності). Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення, і це прямо передбачено статтею 245 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, мають виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, визнання дій (бездіяльності) відповідача протиправними може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження суб`єкта владних повноважень щодо прийняття відповідних рішень, за своєю правовою природою є дискреційними.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Однак, при цьому, дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

У рішенні ЄСПЛ від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання» (рішення у справі «Malone v. UnitedKindom» від 02.08.1984 року).

Слід зазначити, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Аналізуючи встановлені судами фактичні обставини справи, беручи до уваги те, що позивач неодноразово звертався до відповідача з питання погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, а також для будівництва або виконання робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів, встановлену бездіяльність відповідача з цього приводу, дотримання позивачем вимог ст. 12 Кодексу торговельного мореплавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним засобом юридичного захисту прав позивача у спірних правовідносинах є саме зобов`язання відповідача - Міністерства інфраструктури України надати товариству з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство Рисоіл Термінал" () погодження відведення землі та водного простору для торговельного мореплавства, здійснення будівельних та інших робіт у зоні дії навігаційного обладнання і морських шляхів, а саме для здійснення будівництва двостороннього пірсу та інших робіт на стику причалів №№10-11 Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул.Сухолиманська 26-А, кадастровий номер земельної ділянки 0:03:001:0485, згідно проекту Будівництво двостороннього пірсу у складі розширення та експлуатації інженерної та транспортної інфраструктури та виробничих потужностей з перевалки олії, зерна, харчових продуктів переробки олійних та зернових культур за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 26-А (на стику причалів №№10,11 Чорноморської філії ДП АМПУ).

При вирішенні справи колегія суддів також враховує правові висновки, викладені у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, де Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державного підприємства Адміністрація морських портів України та Міністерства інфраструктури України залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 28.04.2021 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук