Справа № 200/10793/20-а
Суддя: Переясловська Ю. А.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/242/15/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Переясловської Ю.А., за участю секретаря судового засідання Каменської А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Селидове справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , до Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних в особі виконуючого обов`язки начальника віпс (тип А) впс «Мілове» ім. В. Банних про визнання протиправною та скасування постанови від 08.11.2020 року №134472 про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних в особі виконуючого обов`язки начальника віпс (тип А) впс «Мілове» ім. В. Банних про визнання протиправною та скасування постанови від 08.11.2020 року №134472 про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позову зазначив, що 08.11.2020 року на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн. за те, що він здійснив виїзд до Російської Федерації з порушенням вимог п. 3 постанови КМУ від 17.07.2019 року № 815, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-2 КУпАП. Вважає вказану постанову незаконною, посилаючись на те, що він відбував покарання в м.Макіївка Донецької області та з 2010 року став там проживати без реєстрації. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його співмешканка, та він залишився без грошей та житла, змушений був повернутися до місця його реєстрації до м.Гірник Донецької області, але у зв`язку з тим, що внаслідок коронавірусної хвороби закриті всі пункти перетину, він змушений був їхати саме в такий спосіб. Стверджує, що вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 р. № 815 жодним чином не порушував, оскільки перетинав державний кордон. У зв`язку з чим просить суд скасувати постанову начальника групи ІПС (тип А) впс «Мілове» ім. В. Банних № 134472 від 08.11.2020 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-2 КУпАП.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року адміністративну справу передано на розгляд Селидівського міського суду Донецької області.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки та ненадання відзиву суд не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.11.2020 року начальником групи ІПК віпс (тип А) впс «Мілове» ім. В. Банних Охрімовою І.С. було складено постанову № 134472 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення, в якій зазначено, зокрема, що 08.11.2020 року о 08 годині 35 хвилин під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено ОСОБА_1 , в якій пояснив що 06.11.2020 року о 10 год.00 хв в н.п Успенка на напрямку н.п.Успенка - н.п. ОСОБА_2 здійснив виїзд до Російської Федерації. Тим самим, на думку посадової особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушив п. 3 постанови КМУ від 17.07.2019 року № 815, тобто скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. У зв`язку з цим, на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн.

ОСОБА_1 просить вищевказану постанову скасувати, оскільки вважає, що факт вчинення ним правопорушення є недоведеним, а також відповідачем порушено порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом та інше.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В своїх рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Натомість, в судове засідання представник відповідача не з`явився, відзиву на позов суду не надав, обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, не спростував, належні та допустимі докази, які б підтвердили обгрунтованість та правомірність оскаржуваної постанови, суду не надав.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, ця постанова складена лише на підставі пояснень ОСОБА_1 , про інші докази вчинення особою правопорушення в постанові не зазначається. Не надано таких доказів суду і в процесі розгляду даної справи.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що визнання особою факту вчинення правопорушення не може бути достатнім доказом наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, якщо факт вчинення цього правопорушення не підтверджується іншими допустимими і належними доказами.

Крім того, з наявних у справі матеріалів неможливо дійти обгрунтованого висновку про те, що якщо такі пояснення позивачем надавались, то вони були отримані особою, яка склала оскаржувану постанову, з дотриманням встановленої законом процедури, зокрема, що позивачу були роз`яснені її права і обов`язки, роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, відповідно до якої вона вправі не свідчити проти себе і членів своєї сім`ї тощо.

Відповідач не спростував доводи позовної заяви про недоведеність факту вчинення позивачкою правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд звертає увагу, що принцип 6 Рекомендації N R(91)1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо адміністративних санкцій від 13.02.1991 року, вимагає забезпечення права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, на правовий захист, в тому числі: знати про можливість застосування до неї адміністративної санкції та про факти, в яких вона обвинувачується; мати достатній час для підготовки свого правового захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; мати можливість висловитися перед оголошенням рішення про санкцію.

Відмова від права на правовий захист при адміністративних стягненнях можлива лише, коли сама особа не заявляє про намір реалізації нею цього права, та не заперечує ані проти процедури, ані проти санкції.

Крім того, принцип 7 Рекомендації N R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо адміністративних санкцій від 13.02.1991 р. передбачає обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення як складову презумпції невинуватості, і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєного правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у багатьох своїх основоположних рішеннях також стоїть на позиції, що ч. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка передбачає презумпцію невинуватості, не повинна обмежуватися тільки кримінальним процесом, а стосується і процедури розгляду адміністративних правопорушень.

Слід зазначити, що свого часу Україна офіційно визнала кримінально-правовий характер КУпАП у розумінні ч. 2 статті 6 Конвенції, тим самим погодившись з поширенням презумпції невинуватості на розгляд справ про правопорушення, передбачені КУпАП. Що і було зафіксовано у рішенні Європейського суду з прав людини «Надточій проти України» від 15.05.2008 року (пункти 17 та 21).

Необхідною умовою реалізації права на захист є забезпечення основних його гарантій на усіх стадіях кримінального, оскільки випадки, коли підозрюваному, обвинуваченому під час досудового розслідування не було призначено захисника за умови його обов`язкової участі, ставлять під сумнів питання належності та допустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувальний акт прокурора. При цьому призначення захисника у судовому провадженні у таких справах не може саме по собі відновити порушене право на захист. Правову позицію ЄСПЛ щодо початкового етапу забезпечення права на захист у кримінальному провадженні викладено, зокрема, в п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», де зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п. 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 9091 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»). За необхідності захисника мають призначати офіційно. Просте призначення національними органами захисника не гарантує ефективну правову допомогу (п. 65 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії»).

Поміж іншим, Верховний Суд у своїй постанові від 18.02.2020 року у справі № 524/9827/16-ц від 18.02.2020 року зазначив, що невжиття дій щодо надання особі можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги тягне за собою закриття справи про адмінправопорушення.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу було забезпечено відповідачем його право на отримання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що доводи позивача, викладені в позовній заяві, є обгрунтованими, відповідач не спростував зазначені доводи позивача і не довів правомірність оскаржуваної постанови. Крім того, відповідач не довів те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення ним було дотримано встановлений законом порядок розгляду справи і права особи щодо якої складено постанову.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими.

Згідно з ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 7, 245, 247, 251, 280, 283, 286 КУпАП, ст. ст. 9, 72-77, 94, 139, 205, 241-246, 250, 251,286, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ), до Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних в особі виконуючого обов`язки начальника віпс (тип А) впс «Мілове» ім. В. Банних (місцезнаходження: 92500, Луганська область, Міловський район, смт. Мілове, вул. Міловська, буд. № 58) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову Відділу прикордонної служби «Мілове» ім. В. Банних в особі виконуючого обов`язки начальника віпс (тип А) впс «Мілове» ім. В. Банних № 134472 від 08.11.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.А. Переясловська