Справа № 199/7454/17(6а/199/13/18)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 199/7454/17(6а/199/13/18)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року (головуючий суддя Скрипник О.Г.) в адміністративній справі

за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1

до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича

про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із скаргою до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Відповідач-1), державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича (далі Відповідач-2), в якому просила суд:

- визнати незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на виконання до якого надійшов виконавчий документ ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року по справі № 199/7454/17(2а/199/32/18) щодо порушення строків вчинення процесуальної дії, який встановлений ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»;

- визнати незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на виконання до якого надійшов виконавчий документ ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року по справі № 199/7454/17(2а/199/32/18) в частині недотримання законодавчих строків ,встановлених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення на адресу ОСОБА_2 повідомлення №57203709/6-20.1 датованого 13.09.2018 року;

- визнати незаконним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича, на виконання до якого надійшов виконавчий документ ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року по справі № 199/7454/17(2а/199/32/18) щодо письмового повідомлення від 13.09.2018 року №57203709/6-20.1 ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та скасувати це повідомлення;

- на підставі ст. 373 КАС України, з метою забезпечення виконання рішення суду, вжити заходів, передбачених статтею 151 цього Кодексу, а саме: встановленням обов`язку для державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича негайно виконати стягнення за виконавчим документом виданим Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 20 лютого 2018 року по справі № 199/7454/17(2а/199/32/18);

- на підставі ч. 1 ст. 382 КАС України, зобов`язати ОСОБА_3 подати у п`ятиденний строк з дня отримання судового рішення у даній справі звіт про виконання судового рішення;

- на підставі ст. 249 КАС України постановити окрему ухвалу про притягнення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України, яку направити до органу досудового розслідування для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановивши обов`язок надати суду відповідь про вжиті органом досудового розслідування заходи у визначений судом строк 10 днів з дня отримання даної ухвали;

- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича негайно виконати виконавчий документ - ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року по справі № 199/7454/17(2а/199/32/18) та у п`ятиденний строку з моменту отримання даної ухвали направити стягнуті кошти у готівковій формі через відділення «Укрпошти» №82, за місцем проживання ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ): АДРЕСА_1 ;

- витрати по перерахуванню коштів на користь ОСОБА_1 у готівковій формі покласти на боржника Управління патрульної поліції ();

- зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича упродовж п`яти днів з дня отримання даної ухвали повідомити суд і повідомити ОСОБА_1 про виконання даної ухвали рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення;

- стягнути з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з явкою до суду у порядку ст.ст. 132, 135 КАС України, за правилами згідно з постановою КМУ від 27.04.2006 року №590, як компенсацію за відрив від звичайних занять у зв`язку з явкою до суду пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року скаргу Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1 , на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та протиправні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича, про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано неправомірним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича, до якого на виконання надійшов виконавчий лист Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року у справі №199/7454/17(2а/199/32/18) щодо письмового повідомлення від 13.09.2018 № 57203709/6-20.1 ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Яковенка Владислава Андрійовича, вчинити дії, пов`язані з виконанням виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року у справі № 199/7454/17(2а/199/32/18) та направити стягнуті кошти у готівковій формі через відділення «Укрпошти» №82, за місцем проживання ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ): АДРЕСА_1 .

Стягнути з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 324,95 грн.

В решті скаргу залишено без задоволення (т. 1, а.с. 132-134).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець не вмотивував належним чином повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві, що потягло за собою порушення вимог статей 1, 10 Закону України «Про виконавче провадження»

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (т. 1, а.с.203-216).

В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Позивача.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам Відповідачів про те, що спірні правовідносини регулюються ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядком №845, при цьому відповідно до п. 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

З матеріалів справи встановлено, що оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу, без прийняття до виконання ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року у справі №199/7454/17(2а/199/32/18), прийнято відповідачем у зв`язку з тим, що вказаний виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, оскільки боржником за ним є Управління патрульної поліції у м. Дніпро, а тому виконавчий лист підлягає виконанню виключно органами Казначейства.

Так, частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За приписами ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином, за приписами зазначених норм виконання виконавчих документів за рішеннями про стягнення коштів з державних органів, здійснюється безпосередньо органами Казначейства.

Як встановлено з матеріалів справи, Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська постановив 20 лютого 2018 року у справі №199/7454/17(2а/199/32/18) ухвалу про стягнення з Управління патрульної поліції у м. Дніпро на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень судові витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 500,84 грн.

Таким чином, Боржником за вказаним виконавчим документом є Управління патрульної поліції у м. Дніпро, яке є державним органом.

З урахуванням зазначеного, стягувач, відповідно до ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» повинен був звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Пунктом 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення у разі якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Таким чином, враховуючи, що ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року у справі №199/7454/17(2а/199/32/18), не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, колегія суддів дійшла висновку, що, повернувши зазначений виконавчий документ без виконання, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому ухвала суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 28 листопада 2018 року підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2018 року по справі № 199/7454/17(6а/199/13/18) скасувати.

В задоволенні скарги Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов