Справа № 280/1958/21
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 квітня 2021 року Справа № 280/1958/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О. розглянув у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЙКБУД» (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Шевченка, буд. 11, офіс 68А, ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107 м. Запоріжжя, проспект Соборний, 166, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЙКБУД» (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 25.03.2020 № (форма «Р»), яким ТОВ «МЕЙКБУД» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 355300,00 грн. за основним платежем - 284240,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 71060,00 грн.).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято за результатами невиїзної позапланової документальної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2017 рік та податку на додану вартість за квітень, травень, жовтень, листопад 2017 року та червень 2018 року при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ТГ Металіст» (код ЄДРПОУ - 38106414) у квітні та травні 2017 року, з ТОВ «ДАРДЖЕСТ» (нова назва ТОВ «Волтех», код ЄДРПОУ - 41333733) у жовтні та листопаді 2017 року, ТОВ «ХОБИЯ» (код ЄДРПОУ - 41181051) у листопаді 2017 року та з ТОВ «САФІНА ЛТД» (код ЄДРПОУ - 41521508) у червні 2018 року. Позивач зазначає, що під час дії наказу № 4144 від 07.12.2018 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МЕЙКБУД» відповідачем без наявності на те обґрунтованих підстав неодноразово видавалися аналогічні накази №1714 від 16.05.2019, № 1061 від 13.12.2019 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МЕЙКБУД», а останній наказ №367 від 06.02.2020 ГУ ДПС був виданий на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «МЕЙКБУД». Посилається на те, що Акти перевірки від 21.12.2018 № 788/08-01-14-14/40809616 (далі - Акт №788) та від 17.03.2020 №120/08-01-05-13/40809616 (далі - Акт №120) містять помилкові висновки щодо порушень з боку позивача вимог чинного законодавства, які засновані на припущеннях, що призвело до нарахування безпідставних та незаконних податкових зобов`язань, чим порушено права та законні інтереси TOB «МЕЙКБУД». Позивач зазначає, що реальність досліджуваних господарських операцій повністю підтверджується первинними документами (договори, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, докази оплати за придбані товари, та інше), які по змісту та формі відповідають вимогам законодавства, що і не заперечується самими Актами №№ 788 та 120; господарські операції позивача з його контрагентами спричинили реальну зміну в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі. ТОВ «МЕЙКБУД» стверджує, що товариством правомірно віднесено суми придбаних у контрагентів товарів до складу витрат, а суми ПДВ по придбаних товарах та послугах до податкового кредиту на підставі належним чином оформлених первинних документів. Позивач вважає, незаконним донарахування ТОВ «МЕЙКБУД» сум грошового зобов`язання по реальних господарських операціях тільки через те, що податковим органом не вдалося провести дослідження ланцюгів постачання на попередніх етапах продажу товарів, вказує, що відповідачем у акті перевірки не вказано про наявність вироків у кримінальних справах відносно перелічених у акті перевірки контрагентів, а викладено лише припущення, зроблені на підставі наявної інформації. Вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 25.03.2020 про донарахування податку на додану вартість на загальну суму 355300 грн., в т.ч. основний платіж - 284240 грн. протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позовні вимоги просить задовольнити.

Ухвалою суду від 17.03.2021 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №280/1958/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЙКБУД» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, призначено підготовче судове засідання на 15.04.2021.

12.04.2021 представником відповідача подано відзив на адміністративний позов (вх.. №20830), в якому зазначає, що фахівцями ГУ ДПС у Запорізькій області здійснено документальну позапланову невиїзну перевірку TOB «МЕЙКБУД» (акт перевірки № 120/08-01-05-13/40809616 від 17.03.2020). За результатами перевірки встановлено порушення ТОВ «МЕЙКБУД» вимог: п. п.44.1, пп. 44.2 ст. 44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого TOB «МЕЙКБУД» занижено податок на прибуток підприємства, який підлягає сплаті до бюджету на суму 148356 грн. за 2017 рік; п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 284 240 грн. за жовтень 2017 року в сумі 82420 грн., листопад 2017 рік в сумі 82420 грн., червень 2018 року на суму 119 400 грн. Відповідач вважає, що у ТОВ «МЕЙКБУД» відсутнє право на формування податкового кредиту по операціям з TOB «ДАРДЖЕСТ» (на теперішній час TOB «ВОЛТЕХ») у жовтні-листопаді 2017 року, з TOB «ХОБИЯ» у листопаді 2017 року та ТОВ «САФІНА ЛТД» у червні 2018 року, оскільки реальність господарських операцій між ними не підтверджена належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарських операцій. Зазначає, що ТОВ «МЕЙКБУД» завищено податковий кредит з ПДВ по операціям з контрагентами - постачальниками, а саме: з TOB «ДАРДЖЕСТ» (на теперішній час TOB «ВОЛТЕХ») у жовтні-листопаді 2017 року, з TOB «ХОБИЯ» у листопаді 2017 року та ТОВ «САФІНА ЛТД» у червні 2018 року на загальну суму 284 240 грн., у тому числі по наступних періодах: жовтень 2017 року в сумі 82420 грн., листопад 2017 року в сумі 82420 грн., червень 2018 року в сумі 119 400 грн. Як зазначає відповідач, на викладені в Актах №788 та №120 висновки вплинули інформація з бази даних ЄРПН (єдиний реєстр податкових накладних) та АС «Податковий блок» про те, що поставлені вищезазначеними контрагентами товари на адресу ТОВ «МЕЙКБУД» у постачальників придбавались, але невідомо де придбали ці товари контрагенти, так як податкові накладні з такою номенклатурою до складу податкового кредиту не відносились. Ланцюг походження товару Скломаст Бп-К (Пк; Э; Л) обривається на постачальниках ТОВ ««ДАРДЖЕСТ» (нова назва ТОВ «ВОЛТЕХ»), ТОВ «ХОБИЯ», ТОВ «САФІНА ЛТД». Крім того, ГУ ДПС в Актах №788 та №120 вказує на фіктивний характер відповідних господарських операцій, посилаючись на ухвали у кримінальних справах щодо вищевказаних контрагентів. Зазначає, що на підставі вказаного Акту перевірки винесено податкові повідомлення-рішення № від 25.03.2020 про донарахування податку на прибуток на загальну суму 185445 грн., в т.ч. основний платіж 148356 грн., № від 25.03.2020 про донарахування податку на додану вартість на загальну суму 355300 грн., в т.ч. основний платіж - 284240 грн. Вважає, що прийнявши, зокрема оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 25.03.2020 про донарахування податку на додану вартість на загальну суму 355300 грн., в т.ч. основний платіж - 284240 грн., відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих повноважень, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 15.04.2021 закрито підготовче провадження у справі №280/1958/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЙКБУД» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, призначено справу до судового розгляду по суті, розгляд справи здійснювати з 15 квітня 2021 року у письмовому провадженні.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 с. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області відповідно до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 07.12.2018 №4144 та згідно п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведена позапланова документальна виїзна перевірка TOB «МЕЙКБУД» з питань дотримання вимог податкового законодавства податку на прибуток за 2017 рік та податку на додану вартість за квітень, травень, жовтень, листопад 2017 року та червень 2017 року при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з TOB «ТГ Металіст» у квітні та травні 2017 року, з TOB «ДАРЖЕСТ» (нова назва TOB «Волтех») у жовтні та листопаді 2017 року, з TOB «ХОБИЯ» у листопаді 2017 року та з TOB "САФІНА ЛТД" у червні 2018 року. За результатами проведеної перевірки складено Акт від 21.12.2018 №788, відповідно до висновків якого встановлено порушення ТОВ «МЕЙКБУД» вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 148 356 грн., в т.ч. по періодам: 2017 рік на суму 148 356 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 284 240 грн., у тому числі по наступних періодах: - жовтень 2017 року в сумі 82 420 грн., - листопад 2017 року в сумі 82 420 грн., - червень 2018 року в сумі 119 400 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту від 21.12.2018 №788 TOB «МЕЙКБУД» в порядку п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України направив на адресу відповідача заперечення №521 від 22.01.2019, в яких просив визнати Акт перевірки неправомірним та провести розгляд наданих заперечень в присутності представників підприємства.

За результатами розгляду заперечень Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, прийнято рішення про проведення позапланової документальної перевірки TOB «МЕЙКБУД» з питань, що стали предметом заперечень.

На підставі наказу від 06.02.2020 № 367, згідно з п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, відповідачем на адресу ТОВ «МЕЙКБУД» було направлено повідомлення про проведення позапланової невиїзної перевірки від 06.02.2020 №16 TOB «МЕЙКБУД» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2017 рік та податку на додану вартість за квітень, травень, жовтень, листопад 2017 року та червень 2018 року при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з TOB «ТГ Металіст» у квітні та травні 2017 року, з TOB «ДАРДЖЕСТ» (нова назва TOB «Волтех») у жовтні та листопаді 2017 року, з TOB «ХОБИЯ» у листопаді 2017 року та з TOB «САФІНА ЛТД» у червні 2018 року.

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області за результатами перевірки було складено Акт від 17.03.2020 №120, згідно якого встановлено порушення TOB «МЕЙКБУД» вимог:

п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 148 356 грн., в т.ч. по періодам: 2017 рік на суму 148 356 грн.;

п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 284 240 грн., у тому числі по наступних періодах: - жовтень 2017 року в сумі 82 420 грн., - листопад 2017 року в сумі 82 420 грн., - червень 2018 року в сумі 119 400 грн.

Аналогічні порушення були відображені відповідачем в Акті від 21.12.2018 №788

На підставі Акту від 17.03.2020 № 120 відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 25.03.2020 № , яким ТОВ «МЕЙКБУД» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 185445,00 грн. (за основним платежем -148 356,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 37089 грн.) та податкове повідомлення-рішення від 25.03.2020 №, яким ТОВ «МЕЙКБУД» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 355300,00 грн. (за основним платежем - 284240,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 71060 грн.), останнє податкове-повідомлення рішення є предметом оскарження у даній справі.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями,іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Згідно з п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 _ 1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У відповідності до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування та податкового кредиту.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Судом встановлено, що у перевіряємий період позивач мав господарські взаємовідносини з TOB «САФІНА ЛТД», TOB «ДАРДЖЕСТ», TOB «ХОБИЯ».

Щодо господарських взаємовідносин з TOB «САФІНА ЛТД» суд зазначає.

Між TOB «МЕЙКБУД»(покупець) та TOB «САФІНА ЛТД» (постачальник) було укладено договір купівлі-продажу №23/18 від 18.06.2018, відповідно до умов якого постачальником у червні 2018 року була поставлена покупцю товарна продукцію Скломаст Бп-К (Пк;Э;Л), у кількості 5000 м.кв. на загальну суму 716 400,00 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 119 400,00 грн.

На виконання умов договору суду надано податкову накладну №383 від 18.06.2018 та видаткову накладну № НФ-0000383 від 18.06.2018 ; платіжне доручення №633 від 16.06.2018р., яким підтверджено перерахування коштів за товарну продукцію Скломаст Бп-К (Пк; Э;Л) на суму 716 400 грн. з рахунку покупця на рахунок постачальника; договір про надання транспортних послуг №0004 від 07 березня 2018 року, товарно-транспортну накладну№НФ-0000383 від 18.06.2018 та платіжне доручення №570 від 23.06.2018 за транспортні послуги; акт прийому - здачі виконаних робіт від 19.06.2018 між перевізником та покупцем.

Щодо господарських взаємовідносин з«ДАРДЖЕСТ» (TOB «ВОЛТЕХ») суд зазначає.

Між TOB «МЕЙКБУД» (покупець) та TOB«ДАРДЖЕСТ» (TOB «ВОЛТЕХ»)» (постачальник) було укладено договір купівлі-продажу №229 від 02.10.2017, відповідно до умов якого постачальником у жовтні 2017 року була поставлена покупцю товарна продукцію Скломаст Бп-К (Пк;Э;Л), у кількості 5000 м.кв. на загальну суму 494 520,00 грн, в т.ч. ПДВ в сумі 82 420,00 грн. та листопаді 2017 року - у кількості 2500 м.кв. на загальну суму 247 260,00 грн. в т.ч. ПДВ в сумі 41 210,00 грн.

На виконання умов договору суду надано податкові накладні №8 від 09.10.2017 та №10 від 06.11.2017, видаткові накладні № НФ-0000008 від 09.10.2017та № НФ-00000011 від 06.11.2017; платіжне доручення № 817 від 01.12.2017, яким підтверджено перерахування коштів за товарну продукцію Скломаст Бп-К (Пк; Э;Л) на суму 494 520,00 грн. з рахунку покупця на рахунок постачальника та платіжне доручення № 1 від 03.01.2018 на суму 247260,00 грн.; договори про надання транспортних послуг №74 від 27.09.2017р. та №1/11/2017 від 01.11.2017; товарно-транспортні накладні №910 від 09.10.2017 та №0611 від 06.11.2017; платіжні доручення №81 від 24.01.2018 та №766 від 13.11.2017 за транспортні послуги; акт прийому - здачі виконаних робіт від 09.10.2018р. між перевізником та покупцем; акт надання послуг №3997 від 08.11.2017 з перевезення вантажу.

Щодо господарських взаємовідносин з«ХОБИЯ» суд зазначає.

Між TOB «МЕЙКБУД»(покупець) та TOB «ХОБИЯ» (постачальник) було укладено договір купівлі-продажу №132 від 03.11.2017, відповідно до умов якого постачальником у листопаді 2017 року була поставлена покупцю товарна продукцію Скломаст Бп-К (Пк;Э;Л), у кількості 2500 м.кв. на загальну суму 247260,00 грн. в т.ч. ПДВ в сумі 41210,00 грн..

На виконання умов договору суду надано податкову накладну №132 від 15.11.2017 та видаткову накладну № 132 від 15.11.2017; платіжне доручення № 68 від 22.01.2018, яким підтверджено перерахування коштів за товарну продукцію Скломаст Бп-К (Пк; Э;Л) на суму 100 000 грн. з рахунку покупця на рахунок постачальника та платіжне доручення № 182 від 21.02 2018 на суму 147260,00 грн. ; договір про надання транспортних послуг №1/11/2017 від 01.11.2017, товарно-транспортну накладну№1611 від 16.11.2017та платіжне доручення №808 від 30.11.2017 за транспортні послуги; акт надання послуг від 16.11.2017 про виконання транспортних послуг.

Поряд із цим, на підтвердження подальшого використання придбаних у TOB «САФІНА ЛТД», TOB «ДАРДЖЕСТ», TOB «ХОБИТ» товарної продукцію Скломаст Бп-К (Пк;Э;Л) у своїй господарській діяльності позивачем були також надані первинні та бухгалтерські документи по господарським операціям з ТОВ «Метінвест-МРМЗ», а саме: договір підряду№1893 від 24.05.2017 кровельних робіт між ТОВ "Метінвест-МРМЗ" та ТОВ "МЕЙКБУД", акти виконаних робіт, докази оплати цих робіт.

Позивачем надані регістри бухгалтерського обліку ТОВ «МЕЙКБУД» в оборотно-сальдових відомостях по рахунку 631 в яких відображено фінансово-господарські операції з отримання товарно-матеріальних цінностей та їх оплату у період з жовтня 2017 р. по 01.08.2018 за укладеними з TOB «САФІНА ЛТД», TOB «ДАРДЖЕСТ», TOB «ХОБИЯ» та ТОВ «МЕЙКБУД» договорами купівлі-продажу товарної продукції Скломаст Бп-К (Пк; Э;Л).

Статтею 3 Закону України №996-ІV від 16.07.1999 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 ст.9 вказаного Закону № 996-ХІV, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Слід зазначити, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, акти, рахунки, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення бухгалтерського, а також податкового обліків навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Поряд із цим суд вважає за належне вказати, що до господарських взаємовідносин між позивачем та його контрагентами-постачальниками доречним є застосування доктрини «ділова мета», сутність якої полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди (у т.ч. зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат, зменшення податкових зобов`язань на суму податкового кредиту, відшкодування ПДВ з державного бюджету) поширюються лише на операції, що мають розумну економічну причину.

Вказана доктрина закріплена у пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, згідно із яким розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно зі ст. 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій позивача з контрагентами та видами його господарської діяльності, суд дійшов висновку, що у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі.

Відповідачем в акті перевірки не наведено, у чому саме надані позивачем первинні документи не відповідають наведеним вимогам Закону. Контрагенти позивача на момент здійснення господарських операцій з ним були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались. В акті перевірки не спростовано факту наявності контрагентів позивача на час здійснення господарських операцій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, контролюючим органом висновок про нереальність вказаних господарських операцій зроблено на підставі доводів про те, що операції з контрагентами позивача неможливо підтвердити стосовно врахування наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які необхідні для виконання таких робіт. Вказані висновки контролюючий орган здійснив на підставі інформації з бази даних ІС "Співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту на рівні ДФС України" та "Єдиний реєстр податкових накладних".

Слід зазначити, що відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Таким чином, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.07.2020 по справі №814/1792/17. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.04.2018 у справі № 826/14549/15, від 11.09.2018 у справі №804/4787/16, від 10.11.2020 у справі № 440/3779/18, від 13.08.2020 у справі №520/4829/19, від 21.10.2020 у справі №140/1845/19.

У будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає контролюючий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 803/2094/15, від 20.12.2018 у справі № 815/4992/16.

Отже, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару/послуги має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже іншого діючим законодавством України не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

Слід зазначити, що чинним законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб`єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину.

Відповідачем, всупереч вимог ст. 77 КАС України, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки та послуг, укладених позивачем з контрагентами, як не було надано і доказів про наявність встановлених фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Посилання відповідача, на результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача для визнання угод нереальними суд розцінює безпідставними, а результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача не можуть бути допустимими доказами по справі. Чинним законодавством України не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками по ланцюгу вимог законодавства з оподаткування в їх господарській діяльності і у разі припущення ними будь-яких порушень нести за них негативні наслідки у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникає в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Згідно із ст.61 Конституції України і податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність, згідно якої припущені порушення одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

Обґрунтування податковим органом своїх висновків про нереальність господарської операції на підставі інформаційних баз даних є невмотивованими, оскільки у своїй діяльності відповідач повинен керуватися Конституцією України, Податковим кодексом України, законами України, іншими нормативними актами, відповідно до яких об`єктом документальної перевірки є первинні документи, які використовуються в бухгалтерському і податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, тоді коли інформаційні бази даних податкового органу не є об`єктом документальної перевірки.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.07.2020 по справі №820/1376/16 зазначив, що будь - яка податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимими та достовірними доказом в розумінні процесуального Закону.

Слід зазначити, що така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Вказана позиція також підтримується Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 у справі № 816/809/17. Також, Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 по справі № 811/2154/13-а вказав на те, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи данні отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними.

Підтвердженням факту здійснення господарської операції, згідно з вимогами Податкового кодексу України, є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та підставою для нарахування податкового кредиту і податкового зобов`язання з податку на додану вартість є податкова накладна. Тож, на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно- правових угод.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16.01.2018 у справі № 820/4648/13-а, від 18.01.2018 у справі № 2а-13944/12/2670, від 08.05.2018 у справі № 815/3526/17.

Щодо товарно-транспортних накладних сцуд зазначає.

Частиною другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 5 квітня 2001 року передбачено, що документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є, серед інших, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товаротранспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюється облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно п.п.11.1, 11.3 вказаних Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Суд звертає увагу, що зазначені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов`язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи, обумовлені вказаними Правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Отже, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Дослідивши товарно-транспортні накладні разом з первинними документами наданими позивачем, на які звертав увагу відповідач у своєму відзиві на позов, а саме, щодо відсутності вантажно-розвантажувальних операцій, не вказана адреса пункту навантаження суд приходить до висновку, що відсутність окремих реквізитів в товарно-транспортних накладних, не можуть спростовувати реальність господарських операцій за умови підтвердження реальності таких операцій іншими первинними документами.

З урахуванням наведеного, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують факт продажу та отримання товару, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а.

Щодо посилань відповідача на відсутність сертифікатів якості відносно товарної продукції Скломаст Бп-К (Пк; Э;Л). Суд вважає безпідставними посилання податкового органу на непідтвердження якості придбаного товару сертифікатами, оскільки сертифікати якості чи походження товарів не належать до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік, та не містять відомостей про господарську операцію. Ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару або надання такого сертифікату від контрагента, а не від самого виробника, не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

За наявності доказів фактичного отримання товару та його використання в господарській діяльності, не може позбавляти такого платника права на формування податкового кредиту за відповідними господарськими операціями, оскільки податкове законодавство не пов`язує таке право з наявністю у платника податку сертифікатів якості товару.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №520/4829/19

Щодо посилань податкового органу на наявність кримінальних проваджень необхідно зауважити наступне.

Так, в акті перевірки зазначено, що ТОВ «САФІНА ЛТД», TOB «ДАРДЖЕСТ», є фігурантами кримінальних проваджень, згідно яких ТОВ «САФІНА ЛТД»,ТОВ «ДАРДЖЕСТ», мають ознаки фіктивності.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою

Наявність кримінального провадження стосовно контрагентів не свідчить про фіктивність операції, оскільки суду не було надано вирок, що набрав чинності, який свідчив би про наявність змови між посадовими особами позивача та контрагента про проведення фіктивної операції.

Аналогічну позицію висловив Касаційний адміністративний суд у постанові у справі №822/2198/17 від 12.06.2018 р. Суд звернув увагу на те, що наявність кримінальних проваджень стосовно контрагентів Товариства не є підставою для визнання операцій нереальними. Якщо контролюючий орган посилається на відкрите кримінальне провадження як на доказ, то він повинен надати підтвердження причетності Товариства до злочинів, щодо яких здійснюються кримінальні провадження.

До винесення вироку в рамках кримінального провадження, пояснення чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16.01.2018 у справі №2а-7075/12/2670, від 26.06.2018 у справі №808/2360/17.

Суд вважає, що висновки акту перевірки щодо порушення TOB «МЕЙКБУД» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 284 240 грн., у тому числі по наступних періодах: жовтень 2017 року в сумі 82 420 грн., листопад 2017 року в сумі 82 420 грн., червень 2018 року в сумі 119 400 грн. не ґрунтуються на об`єктивній інформації та не підтверджуються наданими до матеріалів справи документами. Контролюючим органом не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Отже, податкове повідомлення- рішення від 25.03.2020 № (форма «Р»), яким ТОВ «МЕЙКБУД» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 355300,00 грн. (за основним платежем - 284240,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 71060,00 грн.), є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи ТОВ "МЕЙКБУД" в частині допущених контролюючим органом процедурних порушень, зокрема прийняття наказу від 06.02.2020 № 367 про проведення позапланової невиїзної перевірки за спливом більше одного року з часу розгляду заперечень на Акт від 21.12.2018 №788, суд не оцінює, оскільки вказаний наказ не є предметом судового оскарження.

Дії контролюючого органу щодо складання Актів № 788 від 21.12.2018 та № 120 від 17.03.2020 також ТОВ "МЕЙКБУД" не оскаржуються.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5330 грн. (п`ять тисяч триста тридцять гривень), що підтверджується платіжним дорученням № 167 від 01.03.2021 р.

У зв`язку із викладеним, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 5330 грн. (п`ять тисяч триста тридцять гривень) підлягають стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕЙКБУД" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 14, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЙКБУД» (71118, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Шевченка, буд. 11, офіс 68А, ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107 м. Запоріжжя, проспект Соборний, 166, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 25.03.2020 № (форма «Р»), яким ТОВ «МЕЙКБУД» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 355300,00 грн. за основним платежем - 284240,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 71060,00 грн.).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЙКБУД» судовіий збір у розмірі 5330 (п`ять тисяч триста тридцять) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписано 28.04.2021.

Суддя О.О. Артоуз