Справа № 520/3714/21
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 р. № 520/3714/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кухар М.Д.,

при секретарі судового засідання - Говтві Д.В.,

представника позивача - Данченко А.С.,

представник відповідача - Борового Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження із викликом осіб адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Харківській області (61002. м. Харків, вул. Алчевських, 40 Код ) про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить суд: скасувати постанову про накладення штрафу № 004 від 17 лютого 2021 року; судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на думку Головного управління Держпраці у Харківській області ФОП ОСОБА_1 розповсюджував продукцію Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137, однак жодного доказу, які б підтверджували, що ФОП ОСОБА_1 розповсюджував цю продукцію, відповідач не надав. Позивач зазначає також, що відповідач не взяв до уваги докази, надані позивачем, під час проведення перевірки про те, що ФОП ОСОБА_2 придбав продукцію для власних потреб, що свідчить про те, що позивач не розповсюджував Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137 у кількості 1 пара.

З урахуванням чого, вважає що постанова № 004 від 17 лютого 2021 року про накладення штрафу уповноваженими особами ГУ Держпраці у Харківській області є незаконною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін та призначено судове засідання.

Представником відповідача надано відзив на позов, в якому ГУ Держпраці у Харківській області з вимогами заявленого позову не погодилось.

В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначив, що суб`єкти господарювання зобов`язані протягом узгодженого строку (терміну) надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати ланцюг постачання відповідної продукції та документи, зазначені у частині сьомій статті 23 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції". ФОП ОСОБА_1 , як суб`єкт господарювання-розповсюджувач, не надав позивачу документацію, що дає змогу ідентифікувати ланцюг постачання відповідної продукції, що унеможливить встановлення виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію. Тобто, такий суб`єкт господарювання- розповсюджувач вважатиметься особою, що ввела таку продукцію в обіг. Відповідач вважає посилання позивача на формальну невідповідність порушень, виявлених у ході перевірки, є такими, що не відповідають дійсності.

Вважає також, що, оскільки в матеріалах справи містяться документи, що свідчать про утилізацію засобів індивідуального захисту (акт № ОУ-0000215 здачі - прийняття робіт від 18.02.2021, заява на надання послуги від 15.02.2021), а тому, на думку відповідача, позивач фактично підтвердив наявність виявлених порушень.

Представником позивача 12.04.2021 року надана відповідь на відзив, в якій сторона позивача з доводами, викладеними у відзиві на позов - не погоджується, обґрунтовуючи сою позицію тим, що відповідач не надав жодного доказу та не навів жодного обґрунтування, які б підтверджували відсутність порушень з боку відповідача під час проведення перевірки характеристик продукції та правомірність винесеної ГУ Держпраці у Харківській області оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Представником відповідача надані заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідачем зазначається, що підставою для прийняття Постанови № 004 є введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Представник відповідача не погоджується із твердженнями позивача, що наведена продукція придбана ним для власних потреб, а не з метою розповсюдження даного товару. Посилається на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що ФОП ОСОБА_1 здійснює роздрібну торгівлю товарами в спеціалізованих магазинах. На момент проведення перевірки, продукція Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137, які є засобом індивідуального захисту, знаходилися у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який є місцем реалізації товару. Об`єктивною істиною є факт можливості придбання даного товару у закладі роздрібної торгівлі.

Відповідач вважає, що позивач не надав жодного обґрунтованого твердження, яке б ставило під сумнів законність та правомірність прийняття Постанови про накладення штрафу №004.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. проси суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Згідно наданого до суду відзиву пояснив, що планову перевірку було проведено в межах передбачених норм чинного законодавства, позивач фактично допустив до перевірки співробітників відповідача та був присутнім при її проведенні, та враховуючи, що позивач фактично є особою, яка ввела в обіг продукцію, яка не відповідає вимогам технічних регламентів, то, відповідно до останнього було цілком правомірно застосовано штрафні санкції за порушення п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «При державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з метою забезпечення здійснення державного ринкового нагляду нехарчової продукції на відповідність вимогам законодавчих та нормативно-правових актів з державного ринкового нагляду нехарчової продукції, на підставі затвердженого «Секторального плану державного ринкового нагляду на 2021 рік» інспекторам праці Головного управління Держпраці у Харківській області на підставі наказу від 27 січня 2021 №103, направлення на проведення перевірки від 27 січня 2021 №05-03/137, доручено провести перевірку характеристик продукції. Предметом перевірки було визначено: засоби індивідуального захисту, що знаходиться в розповсюджувача/виробника за адресою: АДРЕСА_2 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та в Інтернет - магазині за посиланням https://promosafe.com.ua.

Фахівців контролюючого органу було допущено до проведення планової перевірки Управління Держпраці, що підтверджується направленням на проведення перевірки від 27 січня 2021 №05-03/137 .

Судовим розглядом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було вручено Вимогу про надання документів і матеріалів, необхідних для здійснення ринкового нагляду, не пізніше 15 год. 00 хв. 01 лютого 2021 року.

За результатами здійсненого планового заходу було складено Акт перевірки характеристик продукції від 02 лютого 2021 року №05-03/0037 з детальним описом порушень вимог законодавства, виявлених під час перевірки (а.с. 25-27).

Так, було встановлено, серед іншого, що ФОП ОСОБА_1 вводить продукцію в обіг, яка не відповідає встановленим вимогам (Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137), а саме: 1)не надано декларацію про відповідність засобу індивідуального захисту Технічному регламенту засобів індивідуального захисту, затвердженого постановою КМУ від 27.08.2008 № 761 (далі - Регламент № 761), яку повинен скласти виробник або його уповноважена особа чи постачальник; 2)відсутня інструкція з експлуатації, збереження, очищення, обслуговування та дезінфекції засобу захисту; 3)не надано документ із оцінки відповідності вимогам Регламенту № 761, яку повинен провести виробник або його уповноважена особа чи постачальник шляхом застосування процедур ( модулів оцінки відповідності) визначених постановою КМУ від 13 січня 2016 року № 95; 4) відсутнє маркування засобу індивідуального захисту знаком відповідності технічним регламентам, який повинен наноситись на продукцію або на пакування та супровідні документи; 5) не надано, на вимогу органів ринкового нагляду, документи, які дають змогу ідентифікувати суб`єкта господарювання, який поставив їм відповідну продукцію та якому вони поставили продукцію; 6) не нанесено ідентифікаційні або розпізнавальні знаки, які прямо або дотично стосуються захисних властивостей засобу захисту та якими він маркується, повинні мати форму гармонізованих піктограм або ідеограм і чітко читатися протягом усього передбачуваного строку служби такого засобу.

Уповноважена особа суб`єкта господарювання відмовила у підписанні Акту перевірки характеристик продукції від 02 лютого 2021 року №05-03/0037, про що зроблена відповідна відмітка. 03.02.2021 року, відповідачем було надіслано примірник Акту засобом поштового зв`язку, трекінг відправлення №519.

03.02.2021 року відповідачем було складено Протокол №004 «про виявлене(і) порушення вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції». Протокол надіслано суб`єкту господарювання засобом поштового зв`язку, трекінг відправлення №467.

03.02.2021 року відповідачем було складено Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 05-03/020 про усунення формальної невідповідності та № 05-03/021 про приведення продукції у відповідність до встановлених вимог. Протокол надіслано суб`єкту господарювання засобом поштового зв`язку, трекінг відправлення №467.

На підставі Акту №05-03/0037 складено Постанову про накладення штрафу від 17 лютого 2021 року № 004.

Відповідно п. 2 ч. 2 статті 44 ЗУ №2735, до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються адміністративно - господарські санкції у вигляді штрафу в разі: введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 та частиною третьою статті 29 цього Закону), - у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом періоду від одного року до трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі шести тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено в ході розгляду справи, постановою про накладення штрафу від 17.02.2021 № 004 на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 51000 грн. (п`ятдесят одна тисяча гривень).

ФОП ОСОБА_1 , не погоджуючись із винесеною постановою, вважаючи її безпідставною та такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Пунктом 7 вказаного Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці №84 від 03.08.2018 року (далі по тексту - Положення), Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно пунктів 19, 20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Законом У країни «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02.12.2010 № 2735 (далі - ЗУ №2735) визначено, що державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд) - це діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

За правилами статті 3 Закону № 2735 законодавство України про державний ринковий нагляд і контроль продукції складається з цього Закону, Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції", інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в цій сфері, у тому числі технічних регламентів.

За змістом частини 1 та частини 2 статті 10 Закону № 2735, ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Сфери відповідальності органів ринкового нагляду включають види продукції, що є об`єктами технічних регламентів, і можуть включати види продукції, що не є об`єктами технічних регламентів.

Згідно з підпунктом 21 пункту 4 Положення про Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого: - здійснює державний ринковий нагляд у межах своєї відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон N 877-У) державний нагляд (контроль) - дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного нагляду, податкового контролю, митного контролю, державного експортного контролю (крім здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами космічної діяльності України приватної форми власності законодавства про космічну діяльність в Україні), контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного нагляду на ринках фінансових послуг, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення, державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг, державного ринкового нагляду та контролю нехарчової продукції, державного нагляду за дотриманням вимог безпеки використання ядерної енергії.

Відповідно до ч. 1 статті 11 Закону №2735 з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності, серед іншого: проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування); приймають у випадках та порядку, визначених цим Законом, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, здійснюють контроль стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень; вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог.

Відповідно до частини 5 статті 23 ЗУ №2735, перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та направлення видаються і оформлюються невідкладно.

Відповідно до частини І, 2 статті 23і ЗУ №2735, для здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції орган ринкового нагляду видає наказ, який має містити предмет перевірки (найменування виду (типу), категорії та/або групи продукції), найменування та адресу об`єкта, де розміщується продукція.

На підставі наказу оформляється направлення на проведення перевірки, яке підписується керівником органу ринкового нагляду або його заступником із зазначенням його прізвища, імені та по батькові і засвідчується печаткою відповідного органу.

Відповідно до п.1 ч. 1 статті 24 ЗУ №2735, органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів, планові - згідно із секторальними планами ринкового нагляду.

Зі змісту оскаржуваної постанови про накладення штрафу № 004 від 17.02.2021 вбачається, що дана постанова винесена на підставі Акту перевірки характеристик продукції від 02.02.2021 № 05-03/0037 та протоколу про виявлені порушення вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» №004 від 03.02.2021.

Акт перевірки характеристик продукції від 02.02.2021 № 05-03/0037 містить додатки.

Відповідно до Додатку 1.11 до Акту перевірки характеристик продукції від 02.02.2021 на відповідність вимогам Технічного регламенту засобів індивідуального захисту, затвердженого постановою КМУ від 27.08.2008 № 761, Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» перевірялися Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137, які, відповідно до постанови від 17.02.2021, відповідач вважає продукцією, яку ФОП ОСОБА_1 вводить в обіг та такою, що не відповідає встановленим вимогам.

Частиною 2 статті 1 Закону №2735 визначено, що термін «введення в обіг», «розповсюдження», «розповсюджувач» вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності». Так, частиною 1 статті 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» від 15 січня 2015 року №124-УІІІ передбачено, що введення в обіг - надання продукції на ринку України в перший раз; розповсюдження - надання продукції на ринку після введення її в обіг; розповсюджувач - будь-яка інша, ніж виробник або імпортер, фізична чи юридична особа в ланцюгу постачання продукції, яка надає продукцію на ринку.

Відповідно до частин п`ятої - сьомої статті 8 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: 1) будь-який суб`єкт господарювання, який поставив їм відповідну продукцію; 2) будь-який суб`єкт господарювання, якому вони поставили відповідну продукцію.

Суб`єкти господарювання зобов`язані зберігати документацію, визначену в частині п`ятій цієї статті, протягом строку, встановленого відповідним технічним регламентом, а якщо такий строк технічним регламентом не встановлено: 1) виробник - протягом десяти років з дня введення ним відповідної продукції в обіг; 2) уповноважений представник, імпортер або розповсюджувач - протягом десяти років з дня одержання ним відповідної продукції.

У разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.

З Акту перевірки характеристик продукції вбачається, що за результатами проведення перевірки характеристик продукції, а саме - Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137 встановлено, що дана продукція не відповідає пунктам Технічного регламенту засобів індивідуального захисту, затверджених постановою КМУ від 27.08.2008 № 761 (далі - Технічний регламент 313) та вимогам Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», а саме:

- п. 51 Технічного регламенту 313 та ч. 7 ст. 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» - п. 1 розділу 1 «Порушення вимог законодавства, виявлені під час перевірки» Акту перевірки характеристик продукції від 02.02.2021;

- п. 49 Технічного регламенту 313 - п. 2 розділу 1 «Порушення вимог законодавства, виявлені під час перевірки» Акту перевірки характеристик продукції від 02.02.2021;

- п. 50 Технічного регламенту 313 та ч. 7 ст. 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» - п. 4 розділу 1 «Порушення вимог законодавства, виявлені під час перевірки» Акту перевірки характеристик продукції від 02.02.2021;

- п. 51 Технічного регламенту 313 та п.п. «а» п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» - п. 5 розділу 1 «Порушення вимог законодавства, виявлені під час перевірки» Акту перевірки характеристик продукції від 02.02.2021;

- ч. 5 ст. 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» - п. 10 розділу 1 «Порушення вимог законодавства, виявлені під час перевірки» Акту перевірки характеристик продукції від 02.02.2021; п. 28 Технічного регламенту 313 - п. 12 розділу 1 «Порушення вимог законодавства, виявлені під час перевірки» Акту перевірки характеристик продукції від 02.02.2021.

Суд, вирішуючи заявлені позовні вимоги та надаючи правову оцінку правомірності застосування штрафних санкцій за виявлені відповідачем порушення, виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 16 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» посадові особи, які здійснюють контроль продукції, мають право проводити у випадках і порядку, визначених цим Законом, документальні перевірки та вибіркові обстеження зразків продукції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» ринковий нагляд здійснюється відповідно до секторальних планів ринкового нагляду, які щорічно затверджуються органами ринкового нагляду відповідно до сфер їх відповідальності. Секторальний план ринкового нагляду охоплює види продукції відповідно до сфер відповідальності органів ринкового нагляду та визначає належність цих видів продукції до певного ступеня ризику.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» під час перевірок характеристик продукції проводяться документальні перевірки, у разі необхідності - обстеження зразків продукції, а за наявності підстав вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, - відбір та експертиза (випробування) зразків продукції. Органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів: планові - згідно із секторальними планами ринкового нагляду (частина 1 статті 24 Закону). Під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів на підставах, визначених пунктом 1 і підпунктом «а» пункту 2 частини першої цієї статті: на початковому етапі перевірки об`єктами перевірки є наявність на продукції знака відповідності технічним регламентам (у тому числі ідентифікаційного номера призначеного органу з оцінки відповідності), якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання правил застосування і нанесення знака відповідності технічним регламентам Під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів на підставах, визначених підпунктом «б» пункту 2 частини першої цієї статті, об`єктом перевірки є документи, що містять інформацію про походження продукції, яка є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, та її подальший обіг (договори, товарно-супровідна документація тощо). Якщо розповсюджувач протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку не надав йому зазначені документи, такий розповсюджувач вважається особою, що ввела цю продукцію в обіг. Під час перевірки характеристик продукції на підставі, визначеній в абзаці третьому підпункту «б» пункту 2 частини першої цієї статті, орган ринкового нагляду також проводить перевірку умов зберігання відповідної продукції.

Згідно ч. 3 ст. 29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо усунення формальної невідповідності, якщо цей орган встановить будь-яку таку невідповідність: знак відповідності технічним регламентам було нанесено з порушенням вимог, визначених у відповідному технічному регламенті; не було нанесено знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено відповідним технічним регламентом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» обмеження надання продукції на ринку здійснюються шляхом: приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами (згідно з частинами першою і четвертою статті 29 цього Закону); усунення формальної невідповідності (згідно з частиною третьою статті 29 цього Закону); тимчасової заборони надання продукції на ринку. Обмеження надання продукції на ринку, визначені у пункті 1 частини першої цієї статті, застосовуються органами ринкового нагляду у випадках, передбачених цим Законом, якщо існує можливість приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами. Зазначені обмеження можуть застосовуватися до продукції, що надається на ринку, у тому числі тієї, що зберігається на складах виробників (імпортерів), та/або продукції, що перебуває у споживачів (користувачів) (частина 2 статті 30 Закону).

Згідно ч. 6 ст. 30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» органами ринкового нагляду у випадках, передбачених Законом України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», можуть також застосовуватися обмеження введення в обіг або розповсюдження продукції.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» встановлено, що до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються штрафні санкції у разі: введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), у тому числі нанесення знака відповідності технічним регламентам на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів, - у розмірі від п`ятисот до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом зі змісту постанови від 17.02.2021 встановлено, що до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 51000.00 грн. за порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Частиною 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» визначено випадки при яких до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу.

Судом зазначається, що п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» містить виключення щодо застосування адміністративно - господарських санкцій у вигляді штрафу, а саме - до особи не може бути застосовано адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», у випадках, передбачених ч. 3 ст. 29 цього Закону.

Тобто, до особи не може бути застосовано адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», у випадках виявлення під час перевірки характеристик продукції порушень встановлених вимог, які вважаються формальною невідповідністю.

Враховуючи те, що під час проведення перевірки характеристик продукції ФОП ОСОБА_1 відповідач встановив порушення встановлених вимог, які вважаються формальною невідповідністю, то до Позивача не можливо застосувати адміністративно- господарські санкції у вигляді штрафу, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», оскільки п. 2 ч. 2 ст. 44 цього Закону містить виключення щодо застосування адміністративно-господарські санкцій у вигляді штрафу у випадках, передбачених ч. 3 ст. 29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Крім того, частиною 2 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» передбачено, що адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу застосовуються до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг.

Під час проведення перевірки характеристик продукції посадовим особам Відповідача, було повідомлено та надано відповідні пояснення, що Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137, які знаходяться приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » були придбані для власних потреб ОСОБА_1 як фізичної особи, а не для надання на ринку.

Відповідні пояснення містяться на зворотному аркушу Додатку до вимоги від 28.01.2021 року.

Судом встановлено, що 28 січня 2021 року Позивачу було вручено вимогу про надання документів і матеріалів необхідних для здійснення ринкового нагляду при перевірці продукції згідно додатку до вимоги.

Згідно з додатком до вимоги від 28.01.2021. перевірці підлягала продукція, зокрема Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137.

На зворотному аркуші Додатку до вимоги від 28.01.2021 Позивач зазначив про те, шо ознайомився з вимогою і надав зразки, які не продаються та не являються товаром.

Факт придбання ОСОБА_1 продукції - Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137 для власних потреб також підтверджується тим, що під час перевірки було виявлено Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137 у кількості 1 пара.

Однак, надані пояснення не були враховані посадовими особами ГУ Держпраці у Харківській області при винесені постанови від 17.02.2021.

Таким чином, відповідачем в ході розгляду справи ФОП ОСОБА_1 не є особою, яка ввела в обіг продукцію, оскільки ОСОБА_1 придбав продукцію - Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137 для власних потреб.

Суд також не може вважати достатнім доказом правомірності винесення оскаржуваної постанови посилання відповідача на те, що позивач фактично підтвердив наявність виявлених порушень тим, що утилізував засоби індивідуального захисту (акт № ОУ-0000215 здачі - прийняття робіт від 18.02.2021, заява на надання послуги від 15.02.2021), оскільки факт звернення ОСОБА_1 до ТОВ «Харків-Еко» з метою утилізації засобів індивідуального захисту не підтверджує факту наявності виявлених порушень.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи відповідачем не доведено того факту, що ФОП ОСОБА_1 є особою, яка ввела продукцію в обіг, а саме: Перчатки Intertool, size 10, модель SP-0137 , а також зважаючи на ту обставину, що посадовими особами ГУ Держпраці у Харківській області застосовано положення ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», які не підлягають застосуванню до порушень, які виявлені під час проведення перевірки характеристик продукції, то суд приходить до висновку, що постанова від 17.02.2021 є такою, що не відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Інші доводи сторін висновків суду не спростовують.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними доказами порушення позивачем вимог чинного законодавства, з приводу яких подано позов, а тому вимоги заявленого позову суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також, представник позивача у позовній заяві просить суд стягнути на користь позивача понесені ним витрати за надання правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.

До матеріалів справи стороною позивача долучено копію Договору про надання правової допомоги № 09/03-21 від 09.03.2021; Додатку № 4 від 09.03.2021 до Договору про надання правової допомоги № 09/03- 21 від 09.03.2021; Акту виконаних робіт № 4 від 14.04.2021 до Договору про надання правової допомоги № 09/03-21 від 09.03.2021; Квитанції № 4 від 14.04.2021.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КАСУ до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАСУ).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАСУ).

Відповідно до ч.3 ст.134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4, 5 ст.134 КАСУ).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 9 статті 139).

Відповідно до частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.06.2018 року по справі 826/1216/16 вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

За положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що представником позивача - адвокатом Поліщуком Д.В., на виконання умов укладеного договору виконані такі послуги: робота з Клієнтом по наданню правової допомоги: співбесіда по обставинам звернення до Адвоката за правовою допомогою; надання юридичної консультації і роз`яснень з питань наявності/відсутності підстав для скасування постанови про накладення штрафу № 004 від 17.02.2021 - 1 000,00 грн. (30 хв.); ознайомлення з матеріалами справи наданими Клієнтом; з`ясування та розробка правової позиції по складанню адміністративного позову про скасування постанови про накладення штрафу № 004 від 17.02.2021 - 1000,00 ( 30 хв.); підготовлено адміністративний позов до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування постанови про накладення штрафу № 004 від 17.02.2021 - 5000,0 грн. (2 год.30 хв.), підготовлено відповідь на відзив Головного управління Держпраці у Харківській області на адміністративний позов у справі № 520/3714/21 - 3000,0 грн. (1 год. 30 хв.)

Поряд з цим, дослідивши матеріали справи, суд вказує наступне.

Позивачем не надано до суду жодних доказів щодо проведення співбесіди по обставинам звернення до Адвоката за правовою допомогою; надання юридичної консультації і роз`яснень з питань наявності/відсутності підстав для скасування постанови про накладення штрафу № 004 від 17.02.2021, тощо. Також, суд зазначає, що дана справа не є складною, розглядалась у порядку спрощеного провадження з викликом осіб у судове засідання провадження, не потребує багато часу для складання по ній позовної заяви та підготовки необхідних доказів. Крім того відповідь на відзив, за яку представником позивача заявлено 3000,00 грн. адвокатських витрат - майже тотожна вимогам заявленого позову, тобто багато часу на її виготовлення не потребувала

Враховуючи викладене та враховуючи співмірність позовних вимог частковому задоволенню позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 4000,00 грн. (2000,00 грн. - за складання позовної заяви, 1000,00 грн. - за складання відповіді на відзив; 1000, 00 грн. - участь у судовому засіданні).

Керуючись статтями 14, 77, 79, 139, 243-246, 262, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування постанови задовольнити .

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 №004 від 17 лютого 2021 року.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Харківській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривен 00 копійок).

Заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі гривень) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області ().

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28 квітня 2021 року.

Суддя Кухар М.Д.