Справа № 489/5114/20
Суддя: Рум’янцева Н. О.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №489/5114/20
Провадження №2-а/489/21/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності серії ДПО18 № 575274 від 18 жовтня 2020 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив скасувати постанову серії ДПО18 № 575274 від 18 жовтня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП. Мотивуючи свої вимоги тим, що 18.10.2020 біля 16 год. 45 хв. під час руху по автошляху Н-24 Благовіщенське-Миколаїв попереду нього, в попутному напрямку рухався патрульний автомобіль Toyota PRIUS без увімкнених проблискових сигналів синього кольору. В районі 177 км. вказаний патрульний автомобіль виїхав на зустрічну смугу та почав виконувати маневр з обгону. Він, на своєму авто, рухався позаду, упевнившись в тому, що він не створює перешкоди іншим транспортним засобам, слідом за патрульним автомобілем, виїхав на смугу зустрічного руху та почав виконувати обгін. Далі патрульний автомобіль увімкнув правий поворот та різко з`їхавши зі смуги зустрічного руху, повернувся у займану смугу руху. У зв`язку з тим, що він не мав можливості в той же час повторити маневр патрульного автомобіля, так як займана ним раніше смуга руху була зайнята іншими транспортними засобами, завершив обгін та увімкнувши правий поворот, повернувся у займану смугу руху. При цьому, на вказаній ділянці дороги оглядовість була нормальною, обгін здійснювався у світлу пору доби та він не створював перешкод іншим учасникам дорожнього руху. Через деякий час він почув позаду спеціальний сигнал та був зупинений співробітниками поліції, які рухалися на вказаному автомобілі Toyota PRIUS. Вважає, що постанова є незаконною, винесена з порушенням матеріального та процесуального законодавства, так як жодних вимог ПДР України він не порушував, а інспектор поліції не надав доказів на вчинення адміністративного правопорушення. Інспектор при винесенні постанови не в повному обсязі з`ясував обставини та без належних доказів визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказує, що оскаржувана постанова не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що інспектор Ливицький Р.М. разом з напарницею, під час патрулювання автодороги Н-24, у складі екіпажу патрульної поліції «Корвет 510» з увімкненими проблисковими маячками синього кольору, наздоганяли автомобіль, щодо водія якого мали інформацію про причетність його до адміністративного правопорушення, в району 177 км. автодороги службовий автомобіль Toyota PRIUS, державний номер НОМЕР_1 на ділянці з обмеженою оглядовістю обігнав транспортний засіб Lexus ES 250, державний номер НОМЕР_2 , чим створив перешкоду у русі, а саме водій службового автомобіля був вимушений зменшити швидкість та змінити траєкторію руху автомобіля. Було прийнято рішення зупинити вказаний автомобіль на підставі ст.. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». Інспектор поліції підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи. Водій виконав законну вимогу поліцейського, також було встановлено особу водія ОСОБА_1 . Водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та прийнято рішення щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Позивача було ознайомлено зі змістом постанови та надано копію постанови під підпис. На відеозаписі, позивач пояснює чому здійснив маневр обгону службового автомобіля співробітників поліції з увімкненими маячками синього кольору та не заперечує даного факту. Позивач зазначає, що оскаржувана постанова не містить посилання на технічний засіб, яким було здійснено відео фіксацію. Проте, дане твердження є хибним, оскільки в оскаржуваній постанові в фабулі зазначено технічний пристрій, на який здійснювалася відео фіксація, а саме нагрудний реєстратор DM 4015.

Ухвалою суду від 22.10.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Статтею 268 ч. 3 КАС України встановлено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Згідно ст. 269 у справах визначених зокрема ст. 286 КАС України заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Враховуючи наявність позовної заяви з викладеним обґрунтуванням та підставами для оскарження постанови, наявність відзиву, відсутності необхідності заслуховувати додаткові пояснення, з урахуванням особливого порядку розгляду даної категорії справ, суд не вбачає визначених нормами КАС України підстав для відкладання судового розгляду, та вважає за необхідне розглянути справи за наявними матеріалами без участі сторін по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

18 жовтня 2020 року о 16:45 на автодорозі Н-24 Миколаїв Благовіщенське, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Lexus ES250, з державним номером НОМЕР_2 , на 177 км. здійснив обгін службового транспортного засобу Toyota PRIUS, державний номер НОМЕР_1 з увімкненими маячками синього кольору та по ділянці дороги з обмеженою оглядовістю, чим порушив п.п. 3.2, 3.4, 14.6 г ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Внаслідок цього 18 жовтня 2020 року постановою інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 3.2 ПДР України, у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів).

Відповідно до п. 3.4 ПДР України, забороняється здійснювати обгін і випередження транспортних засобів з увімкненими проблисковими маячками синього і червоного або лише червоного кольору та зеленого або синього і зеленого кольору і супроводжуваних ними транспортних засобів (колони), а також рухатися по суміжних смугах із швидкістю колони або займати місце в колоні.

Згідно п. 14.6 г ПДР України, обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.

Частиною третьою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних до нього причин.

Відповідачем долучено до матеріалів справи відеодоказ, відповідно до якого на відеозаписі та на відеозаписі позивач пояснює причини здійснення ним маневру обгону службового автомобіля Toyota PRIUS, державний номер НОМЕР_1 .

Позивач в своєму позові зазначає, що оскаржувана ним постанова по справі про адміністративне правопорушення не містить відомості про технічний засіб, яким здійснено фото чи відео- фіксація.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення та щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

Приписами ч.3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, зокрема статті 74 КАС України, відеозапис з пристрою не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення та не береться судом до уваги як доказ, одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного суду від 11 грудня 2019 року по справі №761/41786/16-а.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення ДПО18 № 575274 від 18 жовтня 2020 року посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису з нагрудної камери інспектора не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 592/5576/17.

В оскаржуваній постанові серії ДП18 № 575274 від 18.10.2020, в фабулі зазначено технічний пристрій, на який здійснювалася відео фіксація, а саме нагрудний реєстратор DM 4015.

Крім того, в матеріалах справи міститься рапорт інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 УПП в Миколаївській області Ливицького Р., в якому надано пояснення керівництву щодо обставин подій, вчинені 18.10.2020 водієм ОСОБА_1 ..

Рапорт являється письмовим поясненням посадової особи (інспектора) безпосередньо керівництву стосовно обставин справи та несе в собі офіційний, доповідний характер. Аналізуючи рапорт поліцейського, можна зробити висновок про те що письмові пояснення повністю збігаються з відеозаписом з нагрудного відеореєстратору, винесеною постановою, а отже, є стабільними та об`єктивними, тому рапорт необхідно вважати видом письмово доказу. Варто наголосити, що дана позиція відповідача збігається з висновками колегій суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у справах № 488/1360/16-а, № 487/5095/16-а, № 489/487/16-а, № 490/6885/16-а, №487/5863/16-а.

Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано.

Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а відповідачем на надано достатніх доказів на вчинення правопорушення позивачем, тому суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень підлягає скасуванню.

Щодо решти доводів позивача слід відзначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19,72,73,241-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності серії ДПО18 № 575274 від 18 жовтня 2020 року - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 № 575274 від 18 жовтня 2020 рокупро накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Кодексу про адміністративне судочинство України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 297 КАС України безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департамент патрульної поліції, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено "08" квітня 2021 року.