Справа № 200/2489/21-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 р. Справа№200/2489/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Аляб`єва І.Г.,

при секретарі судового засідання Козирєвій О.О.,

за участі представників відповідача Матюшки В.В., Маслова О.В.

розглянувши відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Краматорського прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з вказаним адміністративним позовом до Краматорського прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення своєчасно повного розрахунку з ОСОБА_1 у день виключення із списків Краматорського прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 ;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 26.11.2019 по день фактичної виплати 28.12.2019 в розмірі 16105,60 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що у період з 25.11.2016 по 25.11.2019 проходив військову службу за контрактом у Краматорському прикордонному загоні Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_2 , наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 25.10.2019 №214 позивача звільненого в запас на підставі пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 25.11.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Вважає, що відповідачем порушено його право на своєчасне отримання розрахунку призвільнені, у зв`язку з чим він звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 15.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 29.03.2021.

Ухвалою суду від 29.03.2021 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 13.04.2021.

Ухвалою суду від 13.04.2021 розгляд справи відкладено на 28.04.2021 та витребувано від Краматорського прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 рапорт позивача про виплату компенсації та докази вжиття відповідачем заходів щодо вчасного розрахунку.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що порядок здійснення будь-яких грошових виплат в Державній прикордонній службі України здійснюється на підставі Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 № 854/32306. Затримка виплати коштів сталася через процедуру замовлення коштів.

До судового засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того просили застосувати принцип співмірності суми виплати та затримки виплати.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 є громадянином України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_5 . (а.с. 14-16)

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 від 14.04.2017 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій. (а.с.19)

Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 25.10.2019 №214 позивача звільненого в запас на підставі пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 25.11.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 25.11.2019 подав начальнику Краматорського прикордонного загону полковнику Анатолію Федорчуку рапорт в якому просив виплатити грошову компенсацію за не отримане під час проходження служби речове майно в сумі 11324,46 грн. Від отримання речового майна натурою позивач відмовився.

Вихідною телеграмою Державної прикордонної служби України від 04.12.2019 №69 було передано інформацію про потребу грошових коштів на виплату грошової компенсації за незалежне речове майно, зокрема, старшому солдату ОСОБА_1

28.12.2019 позивачу перераховано на його картковий рахунок кошти у сумі 11324,46 грн.

Отже затримка розрахунку при звільненні складає 32 дні , а саме: з 25.11.2019 по 28.12.2019.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд дійшов таких висновків.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України №2011-ХІІ від 20.12.1991 «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), Порядком виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за не отримане майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 (далі - Порядок №178).

Відповідно до ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.16р. № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Відповідно до п. 4 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Відповідно до п. 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З аналізу викладеного вбачається, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

Під час розгляду справи судом встановлено, що наказом №394-ОС від 25.11.2019 позивача звільнено в запас, позивачем 25.11.2019 подано рапорт про рапорт в якому просив виплатити грошову компенсацію за неотримане під час проходження служби речове майно в сумі 11324,46 грн. Від отримання речового майна натурою позивач відмовився.

Відповідачем 04.12.2019 замовлено кошти для виплати грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно.

Як встановлено судом, вказана сума була відшкодована відповідачем позивачу 28.12.2019.

Враховуючи, що відповідач виплатив позивачу грошову компенсацію у сумі 11324,46 грн. лише 28.12.2019, а не в день звільнення з військової служби 25.11.2019, суд дійшов висновку, що відповідачем було допущено в даному випадку протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм ст. ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Збройних Силах України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Системний аналіз спеціального законодавства, положень КЗпП України та з врахуванням правової позиції Верховного Суду, свідчить про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України, тому судом такі до уваги не беруться.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується виключення позивача зі списків особового складу військової частини 25.11.2019 та проведення остаточного розрахунку з ним лише 28.12.2019, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України в частині строків виплати позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Тому, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 зазначеного Порядку).

Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у зазначеному судовому рішенні вказала, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно з ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №161/12771/15-ц).

Враховуючи, що здійснення спірного розрахунку пов`язане із необхідністю замовлення коштів та враховуючи, що при звільненні усі інші виплати здійснені вчасно, суд вважає, що наявні підстави для пропорційного зменшення суми середньомісячного заробітку, яку належить присудити позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку, а саме у розмірі 6 000,00 грн.

Виходячи з викладеного та керуючись Конституцією України, статями 2,5-14,19-22,72-78,94,132-143,159-165,192-205,241-247,255,295-297, п.п.15.5 ч.1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Краматорського прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Краматорського прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) щодо не проведення своєчасно повного розрахунку з ОСОБА_1 у день виключення із списків Краматорського прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 .

Стягнути з Краматорського прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 26.11.2019 по день фактичної виплати 28.12.2019 в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений і підписаний 28 квітня 2021 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв