Справа № 644/9426/20
Суддя: Бабенко Ю. П.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/9426/20
Провадження № 2-а/644/6/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря Луценко К.Ю., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Власюк Кирило Федорович, про скасування постанови,-

УСТАНОВИВ:

Позивач після уточнення позовних вимог просить суд скасувати постанову серії ЕАМ №3437306 від 16.11.2020 року, винесену інспектором 6 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом Власюком К.Ф. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Просить стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на його користь понесені судові витрати у розмірі 10569,20 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.11.2020 року інспектором 6 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом Власюком К.Ф. було винесено оскаржувану постанову. Зі змісту постанови вбачається, що позивач 16.11.2020 року керуючи транспортним засобом рухався зі швидкістю 95 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті с. Манченки на 45 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Швидкість руху вимірювалася приладом трукам ТС001133. Вимірювання швидкості руху представником відповідача було здійснено приладом із функцією фото- та відео фіксації не в автоматичному режимі, а в ручному. Постанову винесено на місяці вчинення правопорушення, просто на дорозі та відразу після того, як порушення ніби то було виявлено. Позивач не мав часу скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема надати докази, пояснення, користуватися правовою допомогою. Позивач не погоджується з тим, що він перевищив швидкість руху. Крім цього, поліцейськими не надано жодних доказів, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що після виявлення правопорушення, працівниками поліції було здійснено зупинку транспортного засобу. Із вказаною постановою позивач не згоден та з урахуванням викладеного просив позов задовольнити.

Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні. У відзиві на позовну заяву зазначив, що постанова про притягнення ОСОБА_1 винесена правомірно. Перевищення швидкості руху позивачем підтверджується даними з приладу TruCAM, на відеозаписі вказаного приладу чітко видно номерний знак автомобіля, яким керував позивач та зафіксовано швидкість автомобіля, яка склала 95 км/год, при цьому допустимий ліміт швидкості в населеному пунктів становить 50 км/год. У фотокартці з вказаного приладу зазначені географічні координати, які підтверджують географічне розміщення смт. Манченки Харківської області. На місці вчинення адміністративного правопорушення інспектором було повідомлено позивачу про вчинене ним правопорушення, про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, всебічно, повно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, досліджено докази. Позивачу роз`яснено його права. ОСОБА_1 не надав жодних клопотань чи пояснень під час розгляду даної справи. Використання вимірювача швидкості автотранспортних засобів лазерний «TruCAM №ТС001133» не обмежена нормами чинного законодавства. З урахуванням викладеного вважали позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАМ №3437306 від 16.11.2020 року, яка винесена інспектором 6 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом Власюком К.Ф., притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 16.11.2020 року в 09.42 годин, керуючи транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_1 , порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год., натомість позивач рухався зі швидкістю 95 км/год. (а.с. 5).

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що в оскаржуваній постанові час скоєння правопорушення зазначений 16.11.2020 09:42:30 (а.с.5). На фотофіксації правопорушення (а.с.56,60-62) зазначено час 09:51:07 16/11/2020, що свідчить про те, що за часом протокол було складено раніше, ніж мало місце вчинення правопорушення.

Крім цього, відповідно до наданих матеріалів фотофіксації правопорушення (а.с.61), було зафіксовано автомобіль з державним номерним знаком НОМЕР_2 , а в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi Outlender державний номерний знак НОМЕР_1 .

Суду не надано роз`яснень, які б пояснювали вказані вище розбіжності щодо часу вчинення правопорушення, часу складання протоколу, щодо державного номерного знаку автомобіля, який перевищив встановлену швидкість руху.

Представником відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували дані протиріччя та підтверджували факт вчинення позивачем вказаного в постанові правопорушення.

Таким чином, до постанови про адміністративне правопорушення не додано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП. Під час судового розгляду встановити наявність вини ОСОБА_1 лише за постановою про накладення адміністративного стягнення неможливо, інші допустимі докази до вказаної постанови не додані.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що відповідач не доказав правомірності свого рішення, а тому відповідно до вимог п.1 ст.247, ст. 293 КУпАП, суд скасовує вказану постанову і закриває провадження у справі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат у розмірі 10569,20 грн., із яких 420 грн.40 коп. витрати на оплату судового збору, а інше витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

На підтвердження даних витрат позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги, в якому зазначено суму гонорару адвоката у розмірі 10000 грн., копію прибуткових касових ордерів №1 від 23.11.2020 року та від 23.03.2021 року, якими підтверджено факт сплати ОСОБА_1 гонорару адвоката, копію розрахунку часу наданої правової допомоги від 23.03.2021 року.

26.04.2021 року представником відповідача подані заперечення щодо стягнення витрат на правову допомогу. В обґрунтування заперечень зазначено, що вказана сума гонорару адвоката не підтверджується наданими доказами. Крім цього, наданий розрахунок не містить визначення вартості однієї години роботи адвоката, що викликає сумнів в обґрунтованості суми в розмірі 10000 грн. Наданий розрахунок не містить підпису ОСОБА_1 як клієнта. Провадження по даній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, а отже справа є малозначною і заявлена вимога про стягнення 10000 грн. на правову допомогу є не співрозмірною складності даної справи.

Дослідивши надані сторонами докази, суд доходить висновку, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 2000 грн., оскільки дана сума є обґрунтованою, доведеною та співмірною по відношенню до складності справи, наданих послуг, пропорційною до обсягу наданих послуг.

Крім того, позивач поніс витрати на оплату судового збору в розмірі 420 грн.40 коп., а тому ці витрати підлягають стягненню на користь позивача, так як суд позовні вимоги про скасування постанови задовольняє.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в повному обсязі, часткового задоволення вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, та задоволення вимог про стягнення судового збору. Таким чином, суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 420 грн.40 коп., а всього стягує судові витрати в розмірі 2420 грн.40 коп.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 132, 134, 139, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 122, 245, 247 п.1, 280, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАМ №3437306 від 16.11.2020 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Власюком Кирилом Федоровичем про притягнення ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу і закрити провадження у даній справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (адреса: м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 2420 грн.40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 28.04.2021 року.

Суддя: