Справа № 161/246/21
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/246/21
Провадження № 2-а/161/92/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Фурман Ю.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області, капрала поліції 1 батальйону 4 роти Макаревича Ярослава Романовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

05.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що постановою поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Макаревича Ярослава Романовича серії ЕАН №3615217 від 29 грудня 2020 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (далі оскаржувана постанова). Вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною. Відтак, зазначає, що під час руху, його автомобіль було спинено екіпажом патрульної поліції Волинської області. Вказує на те, що він рухався зі сторони супермаркету «Там Там» та здійснив маневр повороту праворуч, на вулицю Генерала Шухевича. Саме з одного з дворів вулиці Генерала Шухевича і виїжджав екіпаж патрульної поліції. До нього підійшов патрульний, котрий повідомив, що ним було порушено Правила дорожнього руху: а саме, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків. Позивачем зазначалось, що він не міг її перетнути, оскільки повертав праворуч, де суцільної смуги руху не було. Окрім того, вказує, що постанова має ряд неточностей, а саме щодо номерного знаку, моделі транспортного засобу та щодо власника транспортного засобу. На підтвердження чого надав копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та копію посвідчення водія. Враховуючи наведене, просить скасувати оскаржувану постанову.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.01.2021 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та з повідомлення (викликом) сторін.

На підставі Розпорядження Луцького міськрайонного суду Волинської області № 105/01-09 від 16.03.2021 року вищезазначену адміністративну справу було передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оскільки відповідно до Наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області № 04/02-04 від 15.03.2021 року «Про відрядження судді ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя» суддю Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_2 відряджено до Вищої ради правосуддя, для роботи на постійній основі, на час виконання повноважень члена Вищої ради правосуддя, строком на чотири роки з 16.03.2021 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.03.2021 року суддею Пушкарчук В.П. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області, капрала поліції 1 батальйону 4 роти Макаревича Ярослава Романовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

До початку судового засідання від представника позивача Самчука А.М. надійшла заява з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Додатково представник позивача Самчук А.М. надав пояснення до поданого адміністративного позову, згідно котрих, після ознайомлення з матеріалами справи, а саме з відеозаписом з нагрудної камери відповідача, зазначив про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху 29 грудня 2020 року, оскільки дане відео містить лише діалог позивача та відповідача. Щодо пояснень написаних іншим поліцейським ОСОБА_3 поліцейським взводу №1 роти №4 батальйону УПП у Волинській області, зазначає, що вони є написані зацікавленою особою у справі, а тому не можуть бути належним доказом у справі.

До початку судового засідання від представника відповідача надійшла заява з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлені вимоги не визнає та заперечує проти задоволення позову.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що працівники поліції виявили порушення правил дорожнього руху на яке належним чином відреагували. Результатом чого стало винесенення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно постанова, що оскаржується винесена законно.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 грудня 2020 року було винесено постанову серії ЕАН №3615217 від 29 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

З оскаржуваної постанови вбачається, що він рухався по проспекту Перемоги у місті Луцьку та перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.34. Правил дорожнього руху порушення вимог розмітки проїзної частини.

Диспозиція ч.1 ст.122 КУпПА передбачає перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Керуючись положеннями вищевказаних законів, КАС Україні та в контексті Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (ст. 1) і визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина , її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов`язком держави (ст. 3), права та свободи людини є невідчужуваними і непорушними (ст. 21).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не визнавав, про що свідчить факт подання останнім даного позову та відео з нагрудної камери поліцейського.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачами суду не надано.

Зокрема, з відео що було долучено до матеріалів справи не вбачається момент порушення позивачем правил дорожнього руху.

Також, суд критично оцінює, як письмовий доказ, пояснення ОСОБА_3 поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону УПП у Волинській області та враховує при цьому позицію Верховного суду відображену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року по справі №524/5741/16-а відповідно до котрої: рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Як встановлено судом, будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення суду не надані, суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 454 грн.

Стаття 217 КУпАП передбачає, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у п. 2, 5 ст. 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, за ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень

Отже, працівники органів Національної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції.

За наведених обставин саме із УПП у Волинській області на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454 грн.

На підставі ст. ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області, капрала поліції 1 батальйону 4 роти Макаревича Ярослава Романовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3615217 від 29.12.2020 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП;

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП України закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук