Справа № 348/2203/20
Суддя: Міськевич О. Я.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2203/20

22 квітня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Брайляк Е.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3363536 від 31.10.2020,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3363536 від 31.10.2020.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 3363536 від 31.10.2020, складеною інспектором УПП у Вінницькій області Гнідунець В.О., його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП за те, що він 30.10.2020 о 08 год. 57 хв. буксирував причіп, д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, та своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 (б) ПДР України, та на нього накладено штраф в розмірі 340,00 гривень.

З постановою він не погоджується, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, він являється власником транспортного засобу «Ford Transit Custom», номерний знак НОМЕР_2 , та власником причіпу, номерний знак НОМЕР_1 .

31.10.2020 було винесено постанову серія ЕАМ № 3363536 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Копію постанови він отримав тільки 09.11.2020. Тому вважає, що строк для звернення до суду ним не пропущений.

Щодо обставин справи зазначає, що 31.10.2020 він їхав з Вінницької області до Івано-Франківської, на буксируванні нього був причіп. На дорозі АД М 21 244 км. його зупинили працівники патрульної поліції м. Вінниці. В ході перевірки необхідних документів інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 попросив пред`явити талон, що підтверджує проходження технічного контролю причіпом. Він відповів, що даний причіп не підлягає обов`язковому технічному контролю. Проте інспектор Гнідунець Д.В. так не вважав, тому ним було винесено постанову про накладення адміністративної стягнення у зв`язку з порушенням п. 31.3 (б) ПДР: Експлуатація ТЗ, які не пройшли обов`язкового технічного контролю. Сума штрафу становить 340 грн.

Так, частина 3 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Однак інспектором не було взято до уваги свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в якому вказано, що даний причіп 2017 року випуску, був ним зареєстрований 10.04.2020. Причому причіп знаходився у виставковому центрі протягом 3 років з року випуску, не використовувався ним в цілях отримання прибутку. Автомобіль -легковий, вантажопідйомність 1,5 тонни.

Якщо на транспортні засоби уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право їх експлуатувати, то вони вважаються використовуваними. Датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, вважається дата їх першої реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі. Тобто, експлуатація даного причіну рахується з квітня місяця цього року, а не з дня випуску.

Таким чином вважає, що дана постанова є необгрунтованою, оскільки ним не було вчинено жодного порушення ПДР, окрім цього він не є суб`єктом підприємницької діяльності.

Крім того при складанні постанови про адміністративне правопорушення інспектор поліції не роз`яснив йому права і обов`язки, визначені ст. 63 Конституції України, ст.ст. 307, 308, 268, 287-289 КУпАП. Також інспектор не роз`яснив йому право на відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю скористатися юридичною допомогою, чим позбавив його права на правову допомогу.

Також інспектором поліції притягнуто його до адміністративної відповідальності без відповідних доказів та без з`ясування всіх обставин справи.

Вважає дії інспектора незаконними, а винесену постанову в справі про адміністративне правопорушення такою, що не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків поліцейського фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст відзиву на позов:

07.12.2020 від представника Управління патрульної поліції у Вінницькій області поступив відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що відповідач вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, щодо обставин вчинення правопорушення, форми та змісту постанови, зазначають, що під час патрулювання 31.10.2020 на А/Д М-21 «Виступовичі - Житомир - Мог. Поліський» 244 км., інспектором роти № 4 БУПП у Вінницькій області ДПП, лейтенантом поліціїГнідунцем Д.В. було зупинено фургон «Ford Transit Custom», д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, буксирував причіп ПГМФ 8915, д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому проходженню технічного огляду, своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 б) ПДР України та вимогу ст. 37 Закону України «Про дорожній рух».

Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст.ст. 33 та 284 КУпАП, інспектором було прийнято рішення притягнути водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАМ № 3363536 за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , доданого позивачем до позовної заяви, в пункті «Тип» зазначено «спеціалізований причіп - спеціалізований пр-платформа - Е», також в пункті «Повна маса» зазначена вага 2500 тонн, а в пункті «Рік випуску» зазначено 2017.

Отже причіп позивача являється вантажним, зі строком експлуатації більше двох років (повних три роки), а відтак підлягає обов`язковому технічному контролю, однак на момент перевірки 31.10.2020 причіп ПГМФ 8915, д.н.з. НОМЕР_1 його не пройшов.

Аналогічна правова позиція висловлена в рішеннях Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 11.01.2019 у справі № 361/7761/15-а, та у постанові від 17.10.2019 у справі № 126/1030/17 за аналогічних обставин приходить до висновку про залишення в силі постанови про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 121 КУпАП. У вказаних справах транспортні засоби по типу є вантажними транспортними засобами, по типу кузову фургоном малотонажним категорії - «В» з повною масою до 3500 тонн.

Тому встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, відповідачем було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАМ № 3363536 від 31.10.2020 та за результатами розгляду адміністративної справи застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно КАС, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог. Також обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17).

Щодо відсутності підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення зазначають, що главою 19 КУпАП передбачено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП посадова особа органів внутрішніх справ має право розглянути справу про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення та за результатами такого розгляду винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.

В свою чергу відповідач є працівником Управління патрульної поліції у Вінницькій області, тобто посадовою особою органів внутрішніх справ.

Таким чином відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Крім того інспектором як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР, маючи відповідні повноваження зроблено висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. При цьому зазначають, що підстав у відповідача для умисного спотворення обставин події не було. Таким чином розглядаючи дану справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначають, що за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз норм КАС України дає підстави вважати, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої винесено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Тому, виходячи зі складності справи, обсягу та характеру наданих послуг, визначеного на їх надання часу та виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, розмір вартості наданих послуг визначених в остаточному розрахунку, як 2000 грн. є неспівмірними, а відтак, вимоги про її відшкодування необгрунтованими.

Враховучи наведене вважають, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, є обґрунтованою та законною. Тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Стислий виклад позицій сторін:

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених в адміністративному позові, просили суд постановити рішення, яким скасувати постанову поліцейського УПП у Вінницькій області від 31.10.2020 серії ЕАМ № 3363536 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, та закрити провадження по справі. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача сплачені ним витрати на правничу допомогу.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на адміністративний позов також заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.11.2020 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 10.04.2020, позивач є власником транспортного засобу, тип: спеціалізований причіп спеціалізований ПР платформа Е., марка: ПГМФ, модель: 8915, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , рік випуску: 2017, повна маса: 2500, маса без навантаження: 500, дата першої реєстрації: 09.04.2020, та реєстрації: 10.04.2020, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 5).

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автомативному режимі, серії ЕАМ № 3363536 від 31.10.2020, складеної інспектором УПП у Вінницькій області, лейтенетом поліції Гнідунець В.О., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП за те, що він 30.10.2020 о 08:57:24 год. буксирував причіп д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, та своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 (б) ПДР України Експлуатація ТЗ, які не пройшли обов`язковий технічний контроль, та на нього накладено штраф в розмірі 340,00 грн. (а.с. 3-4).

З відповіді «ВЛАД БЦ» від 10.03.2021, наданої на адвокатський запит від 18.02.2021 вбачається, що 09.04.2020 ОСОБА_1 придбав у «ВЛАД БЦ» спеціалізований причіп марки ПГМФ, 2017 рік випуску, тип ПР-ПЛАТФОРМА-Е, номер шасі НОМЕР_4 , маса 2500, колір оранжевий, номерний знак НОМЕР_1 . У 2017 році з заводу ТОВ «Палич» на склад «ВЛАД БЦ» поступив вказаний спеціалізований причеп. З моменту його виготовлення до моменту його придбання (реєстрації) ОСОБА_1 , в експлуатації даний транспортний засіб не перебував. Моментом експлуатації спеціалізованого причепу вважається дата придбання (реєстрації), а саме 09.04.2020 (а.с. 33).

Судом досліджено відеозапис, здійснений працівниками поліції, що міститься на компакт-диску «DVD-R», який додано представником відповідача до відзиву, на якому зображено, як працівник поліції попросив водія пред`явити документи про проходження, обов`язкового технічного контролю причіпа. Водій повідомив, що він не проводив технічний огляд причіпа, оскільки прибрав причіп у 2020 році. Поліцейський повідомив водія, що транспортні засоби підлягають технічному огляду не з часу реєстрації, а з часу випуску, тому водій зобов`язаний був проходити технічний огляд, оскільки причіпу більше трьох років. Після цього поліцейський склав щодо водія постанову про накладення адміністративного стягнення (а.с. 25).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 72-74 КАС України, і на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч. 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 зі змінами і доповненнями (надалі «Правила дорожнього руху»).

Як вбачається з п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено главою 22 КУпАП, а процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Частиною 3 ст. 121 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП визначено вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення. Зокрема постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Також згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3363536 від 31.10.2020, підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що останній 30.10.2020 о 08:57:24 год. буксирував причіп д.н.з. НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, та своєчасно його не пройшов, чим порушив п. 31.3 (б) ПДР України Експлуатація ТЗ, які не пройшли обов`язковий технічний контроль, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП, та на нього накладено штраф в розмірі 340,00 грн.

При цьому постанову про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог КУпАП.

Так, згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

За змістом ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Диспозиція ч. 3 ст. 121 КУпАП, яка ставиться у вину ОСОБА_1 , встановлює відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Об`єктом даного правопорушення є безпека дорожнього руху та встановлений порядок використання транспортних засобів. Правовими актами, які регують відносини у даній сфері є Закони України «Про дорожній рух», «Про автомобільний транспорт», «Про Національну поліцію», Правила дорожнього руху України, та інші.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у керуванні водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Суб`єкт даного правопорушення спеціальний (лише водій транспортного засобу).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов`язковому технічному контролю, на такий контроль.

Згідно ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років ; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку; для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

У відповідності до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух» забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно вимог п. п. 31.3 (б) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, визначені ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух», які беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Тобто це транспортні засоби, які експлуатуються. Для обов`язкового технічному контролю строк експлуатації транспортних засобів, визначених п. 2 ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух», повинен становити більше двох років.

Згідно технічних даних причіп ПГМФ 8915, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач, являється вантажним, вантажопідйомністю до 3,5 тонни, тому підлягає обов`язковому технічному огляду після строку експлуатації більше двох років кожні два роки. При цьому зі строком експлуатації до двох років вказаний транспортний засіб обов`язковому технічному контролю не підлягає.

Законодавство україни не дає чіткого визначення поняття експлуатації транспортного засобу. Для визначення поняття експлуатації транспортного засобу та моменту початку експлуатації слід керуватись нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 14 ПКУ перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Новий транспортний засіб транспортний засіб, що не має актів державної реєстрації уповноважених органів, у тому числі іноземних, які дають право на його експлуатацію.

Транспортні засоби, що використовувалися - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Якщо на транспортні засоби уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право їх експлуатувати, то вони вважаються використовуваними. Датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, вважається дата їх першої реєстрації, визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі.

За наведеного можна зробити висновок, що експлуатацією є користування транспортним засобом, який зареєстрований уповноваженим державним органом України, на який видано реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такий транспортний засіб. Датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів слід вважати дату їх першої реєстрації, яка визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі. Транспортний засіб, що не має актів державної реєстрації уповноважених органів, вважається новим та не підлягає експлуатації.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , дата першої реєстрації причіпа ПГМФ 8915, д.н.з. НОМЕР_1 зазначена 09.04.2020. Тому саме з цієї дати слід обчислювати строк експлуатації даного транспортного засобу ОСОБА_1 . Крім того згідно інформації «ВЛАД БЦ» причіп ПГМФ 8915 у 2017 році поступив на склад, звідки був придбаний 09.04.2020 ОСОБА_1 . З моменту його виготовлення до моменту придбання даний причіп в експлуатації не перебував.

Таким чином на момент складання постанови про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 (31.10.2020) строк експлуатації причіпа ПГМФ 8915, д.н.з. НОМЕР_1 становив менше одного року, тому вказаний транспорний засіб не підлягав обов`язковому технічному контролю. Тому інспектор неправомірно визначив строк експлуатації з часу виготовлення транспортного засобу (з 2017 року), та притягнув позивача до адміністративної відповідальності.

Вказані обставини вбачаються також з положень п. 1 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ від 30.01.2012 № 137, в якому зазначено, що даний Порядок визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС.

Окрім цього з пояснень позивача вбачається, що йому не було відомо про те, що даний причіп підлягає обов`язковому технічному контролю, про дану обставину його ніхто не повідомляв та він дізнався лише від працівників поліції, тому у нього не було жодного умислу на вчинення даного правопорушення. Пообіцяв в подальшому провети технічний контроль даного причіпа.

В зв`язку з наведеним суд вважає, що у зв`язку з необізнаністю позивача щодо необідності проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу, та відсутності у нього ставлення до наслідків правопорушення у формі умислу чи необережності, в його діях відстуня суб`єктивна сторона даного правопорушення.

Таким чином судом встановлено, що в даному випадку посадовою особою не доведено наявність таких обов`язкових ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, як об`єктивна сторона правопорушення, та суб`єктивна сторона правопорушення. Тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Також з огляду на наявні у справі матеріали суд вважає, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів та перед судом не доведено, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності проводився з дотриманням норм, передбачних ст.ст. 268, 280 КУпАП, не надано доказів, що при розгляді справи поліцейський повідомив позивача про можливість відкладення справи для того, щоб скористатися правовою допомогою, порушивши його права на звернення за правовою допомогою, також, не виявив обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також не були з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такого не вбачається також і з самого змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, а також зі змісту здійсненого поліцейським відеозапису.

Всупереч приписів ст. 251 КУпАП складена відносно ОСОБА_1 постанова не підтверджена жодними фактичними даними, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановила наявність адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Таким чином відповідач обставини, на які посилається позивач не спростував, доказів, які підтверджують правомірність прийнятого рішення, суду не надав.

Такі невідповідності з боку відповідача вказують на порушення прав позивача, що вказують на протиправність дій, яка не може створювати та не породжує законних юридичних наслідків у вигляді оскаржуваної постанови.

Також Розділом IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 визначено, що:

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Однак інспектором складено постанову відносно ОСОБА_1 з порушенням вимог даної Інструкції та ст. 283 КУпАП.

Зокрема до матеріалів справи додано компакт-диск з відеозаписом, однак в постанові в графі 7. «До постанови додаються» не зазначено про долучення даного відеозапису. Також постанова не містить відомості про технічний засіб, яким було здійснено відеозапис.

Верховний Суд 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а роз`яснив, що у постанові в справі про АПП повинно бути зазначено посилання на те, що проводився відеозапис та посилання на технічний засіб яким такий запис здійснювався. В разі відсутності такого посилання такий відеозапис судом визнається недопустимим доказом і не може бути використаний як доказ у справі.

Наданий відповідем компакт диск з відеозаписами суд не бере до уваги, оскільки він поданий з порушенням вимог ст.ст. 73, 74 КАС України щодо допустимості доказів, оскільки вказаний диск не оформлений належним чином (диск не опечатано належним чином, він не містить відповідних реквізитів). Крім того в порушення ст. 283 КУпАП в постанові інспектора не зазначено даних про здійснення відеофіксації під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та долучення вказаного доказу до постанови про адміністративне правопорушення, тому вказаний диск не може бути належним та допустимим доказом вчинення даного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності не виконав.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, відповідачем не доведений, оскільки відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, крім постанови про накладення адміністративного стягнення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

При винесені постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачами не було встановлено всіх фактичних даних справи, не у повному обсязі досліджені обставини справи, не з`ясовано, чи було взагалі вчинено адміністративне правопорушення.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням наведеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, для спростування доказів, наданих позивачем.

Всі вище наведені порушення з боку відповідача, на думку суду є беззаперечними підставами для скасування оскарженого рішення посадової особи.

Із зазначеного вище вбачається, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За цих обставин, суд вважає, що підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не має, а тому його адміністративний позов підлягає до задоволення із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Щодо строку подання адміністративного позову суд зазанчає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Також згідно ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 31.10.2020. Копію постанови позивач отримав 09.11.2020 поштовим зв`язком. При цьому матеріали справи не містять даних про отримання позивачем копії постанови в інший строк.

Таким чином враховуючи, що копію постанови позивач фактично отримав 09.11.2020, а за захистом своїх прав позивач звернувся в суд 17.11.2020, тому відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України строк звернення до адміністративного суду ним не пропущено, в зв`язку з чим відсутні підстави для констатації пропуску встановленого строку та його поновлення.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку ВСУ від 13.12.2016 у справі № 21-1410а16, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшого оскарження позивачем та відповідачем судового рішення.

Таким чином на позивача покладається обов`язок сплати судового збору за подання позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. При цьому у разі задоволення позову позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, в тому числі судовий збір, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Суд також відхиляє заперечення представника відповідача щодо необгрунтованості розміру витрат на правову допомогу, який є неспівмірним з складністю справи, виходячи з наступного.

За змістом ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного вбачається, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, тобто в даному випадку на сторону відповідача.

На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт стороною позивача надано розрахунок суми витрат на правову допомогу, договір про надання правової допомоги, квитанцію про оплату наданих послуг, та акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги, які відповідають вимогам ст. 134 КАС України (а.с. 9, 12, 13, 39). При цьому стороною відповідача не доведено належними доказами неспівмірність витрат на правову допомогу, понесених позивачем.

Тому питання щодо розподілу судових витрат між сторонами буде вирішуватись в порядку ст. 139 ЦПК України.

Висновки суду:

Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, а тому позовні вимоги необхідно задовільнити, постанову інспектора роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області Гнідунець Д.В. від 31.10.2020 серії ЕАМ № 3363536 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Також враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, суд приходить до висновку, що зв`язку із задоволенням позову ОСОБА_1 , з Управління патрульної поліції у Вінницькій області в його користь необхідно стягнути 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, та в користь держави необхідно стягнути 454,00 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Вінницькій області.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. ст.ст. 38, 268, 283 КУпАП, ст.ст. 5-10, 241-243, 246, 250, 268-270, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3363536 від 31.10.2020 задовільнити.

Постанову інспектора роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Вінницькій області, лейтенанта поліції Гнідунець Д.В. від 31.10.2020 серії ЕАМ № 3363536 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Вінницькій області, як суб`єкта владних повноважень, на користь ОСОБА_1 2000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Вінницькій області, як суб`єкта владних повноважень, на користь держави 454 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в строк, визначений ч. 4 ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліці Національної поліції України: адреса місця знаходження: 21010, м. Вінниця, вул. Ботанічна 23.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

складено 27.04.2021