Справа № 826/13042/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року м. Київ № 826/13042/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова будівельна компанія Луч»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова будівельна компанія Луч» (01135, м. Київ, вул. Золотоустівська, 1, оф. 1, ) (далі - ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч», позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.05.2018 № , № , № , № .

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки зазначені в акті перевірки про те, що фінансово-господарські операції між ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» та його контрагентами: ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор», ТОВ «Алето союз», ТОВ «Будконсалт плюс» не опосередковувалися реальними операціями, які становлять їх предмет, через те, що спірні товариства не подавали звітність, яка б могла свідчити про наявність відповідних ресурсів необхідних для здійснення господарських операцій з виконання робіт, надання послуг та постачання товарів є безпідставними, оскільки чинне податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від господарських та виробничих можливостей його контрагентів.

Позивач стверджує, що для виконання будівельних робіт, що є предметом спірних договорів, не треба мати у власності складські приміщення, автомобільний транспорт чи інше устаткування, оскільки в разі потреби вказані контрагенти ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» могли все орендувати.

За доводами позивача, твердження відповідача про наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформації про наявність в провадженні органів досудового розслідування кримінальних проваджень, в яких міститься посилання на ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор», ТОВ «Будконсалт плюс», як на підприємства з ознаками фіктивності є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт порушення кримінальної справи не є обставиною звільнення від доказування.

Позивач стверджує, що наявність вироку Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2017 №522/15012/17, яким затверджена угода про визнання винуватості від 08.08.2017 та визнано директора ТОВ «Алето союз» винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України не може слугувати підставою для висновку фіктивності господарських операцій між ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» та ТОВ «Алето союз», оскільки вирок не містить жодних відомостей про такі господарські операції, в тому числі інформації про їх проведення з метою прикриття незаконної діяльності.

Позивач зазначає, що інформація з Єдиного реєстру податкових накладних, згідно якої ТОВ «Будконсалт плюс» у жовтні 2015 року отримало податкові накладні на придбання товарів (робіт, послуг) від ТОВ «Рівер плюс» та ТОВ «Мікрон» з номенклатурою яка відрізняється від робіт, що були виконані на замовлення ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч», не є належним доказом для визнання господарських відносин між ТОВ «Будконсалт плюс» та ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» фіктивними, оскільки у разі неможливості виконати роботи власними силами, ТОВ «Будконсалт плюс» могло залучати інших юридичних чи фізичних осіб-підприємців, які не являються платниками ПДВ.

Позивач вказує, що наявність будь-якої негативної інформації щодо фінансово-господарської діяльності ТОВ «Будконсалт плюс» та його контрагентів, не може бути підставою для позбавлення ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» права на податковий кредит з ПДВ та включення до складу витрат.

За доводами позивача, твердження в акті перевірки, що не надані акти приймання товару на підтвердження постачання ТОВ «Підрядник 2015» будівельних матеріалів на адресу ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» на підставі рахунків-фактур та видаткових накладних є безпідставними, оскільки видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує господарську операцію купівлі-продажу між продавцем і покупцем, тобто фактично видаткова накладна є аналогом акту здачі-приймання товару.

Позивач стверджує, що посилання в акті перевірки на дані ІС «Податковий блок», згідно яких 31.08.2017 ТОВ «Підрядник 2015» та 31.05.2017 ПП «ТК «Оператор» анульовані свідоцтва платників ПДВ, є безпідставними, оскільки ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» мало фінансово-господарські відносини з вказаними контрагентами в 2015-2016 роках.

Позивач наголошує, що вирок Крюківського районного суду м. Кременчука, Полтавської області від 01.06.2017 №537/1979/17, яким директор ТОВ «Підрядник 2015» та ПП «ТК «Оператор» ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, а саме службовому підроблені податкової звітності з податку на додану вартість вказаних підприємств, шляхом внесення до складу податкового кредиту інформації щодо постачальників по неіснуючим взаємовідносинам із контрагентами, не можу слугувати підставою для висновку фіктивності фінансово-господарських операцій між ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» та ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор», оскільки вирок не містить жодних відомостей про такі господарські операції, в тому числі інформації про їх проведення з метою прикриття незаконної діяльності.

За доводами позивача, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином, оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричинили зміну майнового стану платника податків, в той час як в акті перевірки не наведено жодного доказу на підтвердження не здійснення фінансово-господарських операцій між ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» та його контрагентами: ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор», ТОВ «Алето союз», ТОВ «Будконсалт плюс».

Позивач стверджує наступне:

- відповідно до укладених договорів ТОВ «Підрядник 2015» виконувало оздоблювальні роботи, як субпідрядна організація, по реконструкції недобудованого гуртожитку під пункт тимчасового розміщення біженців по вул. Студентській, 2, в м. Яготин, Київської області та ремонтні роботи 5 та 7 поверхів в будівлі лікарні за адресою: м. Київ, пр-кт Червонозоряний, 17. Після виконання ТОВ «Підрядник 2015» будівельних робіт, вони були прийняті у ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» замовниками: ТОВ «ФБК «Завод ЛУЧ», ПАТ «ХК «Київміськбуд»;

- ПП «ТК «Оператор» проводило оздоблювальні роботи фасаду будинку по вул. Глушкова, 92-Б, в м. Києві, які ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» здало замовнику - ТОВ «Укрбуд Інвест»;

- будівельні роботи, які ТОВ «Будконсалт плюс», як субпідрядна організація, виконало по договору укладеному з ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч», без зауважень були прийняті та оплачені ТОВ «Солстрой» та ТОВ «Ол.Трейд», які являються генеральними підрядниками будівельних об`єктів: «Будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом по вул. Коперника. 7, в м. Києві» і «Будівництво житлового комплексу з об`єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом по вул. Гарматна 39-Г, в м. Києві», що є беззаперечним доказом фактичного виконання вказаних робіт;

- ТОВ «Алето союз» приймало участь, як субпідрядна організація, в будівництві на замовлення ТОВ «Ол.Трейд» житлового комплексу з об`єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом по вул. Гарматна 39-Г, в м. Києві, зокрема проводило роботи по утепленню та оздобленню фасаду будівлі. Крім того, ТОВ «Алето союз» здійснювало улаштування покрівлі будинку по вул. Глушкова. 92-Б, в м. Києві, замовником якого виступало ТОВ «Укрбуд Інвест»

Позивач наголошує, що вище зазначене свідчить про те, що ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор», ТОВ «Алето союз», ТОВ «Будконсалт плюс» виконали весь об`єм робіт на замовлення ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч».

Позивач відхиляє твердження відповідача про заниження сум податку на доходи фізичних осіб на суму 166 132,20 грн. та військового збору у сумі 11 351,55 грн., у зв`язку з продажем автомобілю BMW за ціною нижче середньої ринкової вартості, оскільки ціна була сформована на підставі звіту про оцінку, складеного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_2 , яка діяла на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності №17208/14 виданим Фондом держаного майна України 23.10.2014.

Відтак позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позиція відповідача.

ГУ ДФС у м. Києві подало відзив на позовну заяву (т.2 а.с. 210), в якому просило відмовити ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що перевіркою встановлені взаємовідносини ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» з контрагентами, товариствами, які створені без мети ведення господарської діяльності, а саме з:

- ТОВ «Алето союз», за договором підряду від 30.07.2016 №28/1. Остання декларація подана в жовтні 2016 року з нульовими показниками. Фінансовий звіт за 2015 рік поданий з нульовими показниками, чисельність працюючих згідно довідки форми 1-ДФ за IVквартал 2015 року - 1 особа, додаток АМ до декларації з податку на прибуток за 2015 рік - відсутній. ТОВ «Алето союз» фігурує в кримінальному провадженні, що внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань №0000007, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України. В акт перевірки внесено протокол допиту директора ТОВ «Алето союз» ОСОБА_3 , згідно якого останній зареєстрував товариство за винагороду без мети ведення господарської діяльності. За вироком Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2017 №522/15012/17, визнано, що своїми умисними, протиправними діями Особа-2 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України. Згідно угоди про визнання винуватості від 08.08.2017, Особу-2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України.

- ТОВ «Будконсалт плюс», за договором підряду від 21.08.2015 №ДГ-55/1. Згідно звіту за формою 1ДФ за 2015 рік, кількість найманих працівників - 6 чоловік, в той час як за розрахунком контролюючого органу, для виконання робіт передбачених спірним договором необхідно 152 робітника. Згідно інформації, яка міститься в АІС «Податковий блок», свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Будконсалт плюс» анульовано 19.06.2017 за неподання декларацій протягом року. Згідно пояснень директора ТОВ «Будконсалт плюс» ОСОБА_6 , наданих старшому оперуповноваженому ОУ ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві, ОСОБА_6 зареєстрував товариство за винагороду без мети ведення фінансово-господарської діяльності.

- ТОВ «Підрядник 2015», за договором підряду від 10.02.2016 №9. До перевірки не надано додатків до договору №1 та №2 - специфікацій. По директору ТОВ «Підрядник 2015» є вирок Крюківського районного суду м. Кременчука, Полтавської області від 01.06.2017 №537/1979/17.

- ПП «ТК «Оператор», за договором підряду від 18.12.2017 №77. Чисельність працюючих на товаристві - 1 особа, остання звітність по ПДВ подана за квітень 2016 року, 31.05.2017 ПП «ТК «Оператор» анульовано свідоцтво платника ПДВ. По директору ПП «ТК «Оператор» є вирок Крюківського районного суду м. Кременчука, Полтавської області від 01.06.2017 №537/1979/17.

Відповідач стверджує, що ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор», ТОВ «Алето союз», ТОВ «Будконсалт плюс» створено штучну видимість здійснення господарських операцій з ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» шляхом формального складання первинних документів, які не супроводжувались рухом активів у процесі виконання операцій.

Відповідач наголошує, що стосується донарахувань сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору, то вони є правомірними, оскільки позивач продав автомобіль по ціні нижчій середньої ринкової вартості такого автомобіля, а відтак різниця у вартості є сумою додаткового блага, який отримав покупець - фізична особа, і з якої податковий агент мав утримати суму податку на дохід з фізичних осіб та військовий збір.

З урахуванням викладеного в акті перевірки, відповідач вважає спірні податкові повідомлення-рішення законними та обґрунтованими.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою від 20.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження у зв`язку з чим призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні 20.09.2018 постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 25.10.2018 на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи продовжено у порядку письмового провадження.

Встановлені судом обставини.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, враховуючи пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» (код 39456063), з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт від 26.04.2018 №288/26-15-14-01-05/39456063, яким встановлено порушення ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч»:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 969 339,00 грн.;

- п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасна сплата суми податку на прибуток за період: грудень 2016 року, грудень 2017 року;

- п. 44.1 ст. 44, п. 146.14 ст. 146, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 245 521,00 грн.;

- п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасна сплата суми податку на додану вартість за період: січень 2015 року по березень 2015 року, червень 2015 року по жовтень 2015 року;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в ЄРПН за період: листопад 2016 року, грудень 2016 року;

- пп. «е» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 «а» ст. 171 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження сум податку на доходи фізичних осіб на суму 166 132,20 грн.;

- пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження сум військового збору на суму 11 351,55 грн.;

- п. 51.1 ст. 51, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, не відображено в звітах за формою 1-ДФ виплати фізичним особам суб`єктам підприємницької діяльності;

- п. 2.8 Постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», а саме: перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі підприємства на загальну суму 36 616 279,90 грн..

ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» не погоджуючись із висновками акту перевірки від 26.04.2018 №288/26-15-14-01-05/39456063, подало ГУ ДФС у м. Києві заперечення.

Рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 21.05.2018 №23601/10/26-15-14-01-05 висновки акту перевірки від 26.04.2018 №288/26-15-14-01-05/39456063 залишено без змін, а заперечення без задоволення.

Рішенням ДФС від 02.08.2018 №25361/6/99-99-11-01-01-25 скаргу ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» задоволено частково, податкове повідомлення-рішення від 24.05.2018 № скасовано в частині штрафної санкції з податку на прибуток за 2015 рік, а в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення та податкові повідомлення-рішення від 24.05.2018 №, №, № - залишити без змін.

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що порушують його права, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

З акту перевірки вбачається, що ревізором приводився аналіз письмових пояснень та документів в обревізованих в ході проведення документальної перевірки.

Так, за актом перевірки та під час розгляду справи судом проаналізовані зміст, умови та обставини виконання наступних договорів.

Між ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» та ТОВ «Підрядник 2015», укладено типові договори підряду від 22.12.2015 №90, від 10.02.2015 №9, від 10.02.2015 №10, від 27.02.2015 №15, за якими замовник доручає, а підрядчик зобов`язується виконати роботи за адресою: пр-т Червонозоряний, 17 (Медбуд) (т.1 а.с. 183, 194, 215, 242).

На підтвердження виконаних робіт позивач надав копії договорів, актів прийому-передачі виконаних робіт, актів приймання виконаних будівельних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, податкових накладних, видаткових накладних, рахунків фактур.

Також, на підтвердження виконання вказаних договорів позивачем надано виписки по рахункам та звіти по Дт і Кт операціях (т. 2 а.с. 1-14).

Між ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» та ПП «ТК «Оператор», укладено договір підряду від 18.12.2015 №77, за яким замовник доручає, а підрядчик зобов`язується виконати роботи, за адресою: вул. Глушкова, 92Б (улаштування вікон) (т.2 а.с. 15)

На підтвердження виконаних робіт позивач надав копії договору, акту прийому-передачі виконаних робіт, акту приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, податкових накладних, звітів по Дт і Кт операціях.

Між ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» та ТОВ «Будконсалт плюс», укладено договір підряду від 21.08.2015 №ДГ-55/1, відповідно до якого замовник доручає, а підрядчик зобов`язується виконати роботи (т.2 а.с. 29).

На підтвердження виконаних робіт позивач надав копії договору, акту прийому-передачі виконаних робіт, акту приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, податкових накладних, звітів по Дт і Кт операціях, ліцензії на господарську діяльність, пов`язану із створенням об`єктів архітектури, виписок по рахунку.

Між ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» та ТОВ «Алето союз», укладено договір підряду від 30.07.2016 №28/1, відповідно до якого замовник доручає, а підрядчик зобов`язується виконати роботи (т.2 а.с. 41).

На підтвердження виконаних робіт позивач надав копії договору, акту прийому-передачі виконаних робіт, актів приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, податкових накладних, звітів по Дт і Кт операціях, ліцензії на господарську діяльність, пов`язану із створенням об`єктів архітектури, виписок по рахунку.

Також, позивач надав докази на підтвердження передачі отриманих від спірних контрагентів робіт третім особам, а саме, копії договору на виконання ремонтних робіт по ДП МНПО «Медбуд» пр-т. Червонозоряний, 17 від 04.02.2015 (т.2 а.с. 70), договору на виконання робіт від 15.10.2015 №21 (т.2 а.с. 86), договору підряду від 25.05.2015 №25105-06 (т.2 а.с. 101), договору на виконання на об`єкті «Готельно-житловий комплекс з приміщеннями соціально-побутового призначення на проспекті Академіка Глушкова, 92Б у Голосіївському р-ні Києва» Теплопункти секції 1,2 від 10.08.2015 №571/11.

Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, яка діє з 01 січня 2015 року) об`єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином, фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд встановив, що і не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні та в акті перевірки, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин (видаткові накладні), відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оформлені належним чином, містять відмітки та підписи уповноважених осіб, відображають суть спірних операцій, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують участь контрагентів у виконанні обумовлених поставок.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.

Судом встановлено вище, що отримання позивачем від ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор», ТОВ «Алето союз», ТОВ «Будконсалт плюс» послуг безпосередньо пов`язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дата виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор», ТОВ «Алето союз», ТОВ «Будконсалт плюс», були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

При цьому суд враховує, що Податковий кодекс України не містить положень, які б визначали можливість нівелювання сум податкового кредиту з податку на додану вартість, сформованих на підставі податкових накладних, виданих зареєстрованим платником податку на додану вартість, у разі подальшого анулювання реєстрації такого контрагента-постачальника платником з податку на додану вартість.

Порушень ж з приводу реєстрації податкових накладних, виписаних підприємствами-постачальниками, у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Відповідно до приписів статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд наголошує, що податкові накладні, які були досліджені контролюючим органом під час перевірки містять найменування учасників господарських операцій, обсяг реалізованого товару, наданих послуг та виконаних, підписи сторін та відбитки печаток сторін, та дають змогу визначити, скільки товару/характер послуг реалізовано, за якою ціною, між якими контрагентами.

Докази того, що дані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними відповідачем суду не надано.

При цьому, акт перевірки не містить жодних зауважень з приводу невідповідності видаткових та податкових накладних, актів виконаних робіт вимогам чинного законодавства.

Суд критично оцінює доводи відповідача, що неподання податкової звітності контрагентами позивача свідчить про відсутність у останніх наміру реальної реалізації товару/виконання робіт, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування витрат та податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судом під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Дана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.06.2018 у справі № 808/2360/17.

Посилання відповідача на наявність вироку Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2017 №522/15012/17 щодо директора ТОВ «Алето Союз» та вироку Крюківського районного суду м. Кременчука, Полтавської області від 01.06.2017 №537/1979/17 щодо директора ТОВ «Підрядник 2015» та ПП «ТК «Оператор», судом не беруться до уваги з огляду на наступне.

Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 у справі № 802/1853/16-а зазначив, що сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.

Наявність вироків відносно керівників ТОВ «Алето Союз» та ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор» за вчинення кримінальних правопорушень, не свідчить у даному випадку про нереальність господарських операцій по взаємовідносинам між позивачем та ТОВ «Алето Союз» та ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор».

З доданих відповідачем до матеріалів справи вироків не вбачається проведення аналізу господарських операцій між позивачем та цими контрагентами або подальша діяльність вказаних товариств з метою надання контрагентам необґрунтованої податкової вигоди. Натомість, у разі наявності всіх первинних документів та руху активів в структурі підприємства в результаті вчиненої господарської операції, така господарська операція є реальною і контрагент має право користуватися податковими вигодами, передбаченими чинним податковим законодавством України, в результаті вчинення вищезазначених господарських операцій.

При аналізі вироків судів встановлено, що керівники ТОВ «Алето Союз» та ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор» за грошову винагороду від невстановлених осіб прийняли участь у створенні підприємств, в подальшому первинну бухгалтерську, податкову, фінансову звітність не формували та не підписували.

Поряд з цим такі висновки судів не узгоджується з письмовими доказами, отриманими в ході розгляду даної справи.

Насамперед суд звертає увагу, що придбані позивачем послуги були використані товариством у межах власної господарської діяльності, що підтверджується матеріалами справи.

Додатково суд наголошує, що фінансово-господарські відносини між ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» та ПП «ТК «Оператор» вже були предметом дослідження у контролюючого органу під час перевірки, за результатом якої був складений акт від 28.12.2017 №935/26-15-14-04-05/39456063 та винесено податкове повідомлення-рішення, якими збільшено ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» грошове зобов`язання з податку на додану вартість.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2018 №826/6245/18, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019, позов ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» задоволено. Постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 02.04.2019 касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишено без задоволення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2018 №826/6245/18 встановлено реальність фінансово-господарський відносин між ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» та ПП «ТК «Оператор» за договором підряду від 18.12.2015 №77.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також, суд відхиляє доводи відповідача стосовно відсутності у контрагентів позивача: ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор», ТОВ «Алето союз», ТОВ «Будконсалт плюс» матеріальних та трудових ресурсів, оскільки така відсутність не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Такий висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду викладеній зокрема в постановах від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а (провадження №К/9901/8403/18), від 06.08.2018 у справі №804/4940/14 (провадження №К/9901/6704/18), від 27.02.2018 у справі №808/849/17 (провадження №К/9901/5662/17).

Також, суд зазначає, що правовідносини контрагентів позивача з іншими суб`єктами господарювання у ланцюгу постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій позивача із цим контрагентом.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор», ТОВ «Алето союз», ТОВ «Будконсалт плюс», тому, висновки акту перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість протиправним.

Матеріалами справи підтверджується, що основним видом господарської діяльності позивача є будівництво житлових і нежитлових будівель. Для ведення господарської діяльності у ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» наявні необхідні основні засоби.

Наведене загалом свідчить про пов`язаність спірних операцій із господарської діяльністю позивача та про їх реальний характер.

Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного здійснення господарських операцій вказує, що ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» здійснювало витрати на придбання у ТОВ «Підрядник 2015», ПП «ТК «Оператор», ТОВ «Алето союз», ТОВ «Будконсалт плюс» послуг для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

Щодо висновків ГУ ДФС у м. Києві про нездійснення оподаткування ТОВ «Фінансова будівельна компанія Луч» додаткового блага отриманого покупцем при купівлі транспортного засобу податком на дохід фізичних осіб та військовим збором, то суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень від 24.05.2018 № , № стали висновки податкового органу про неутримання позивачем податку на доходи фізичної особи та військового збору із суми знижки, наданої фізичній особі - покупцю під час продажу транспортного засобу, що було у використанні товариства.

З матеріалів справи вбачається, що ціна автотранспортного засобу була визначена суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 , що підтверджується звітом про оцінку транспортного засобу BMW модель 520І, синього кольору, 2016 року випуску (т. 3 а.с. 6).

При цьому, з акту перевірки з урахуванням результатів розгляду заперечень позивача, вбачається, що ціна, за якою зазначений автотранспортний засіб був проданий позивачем фізичній особі, є нижчою за ринкову вартість, визначену відповідно до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403.

Відповідно до п.173.1 ст.173 Податкового кодексу України, дохід платника податку від продажу (обміну) об`єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, визначеною в пункті 167.2 статті 167 цього Кодексу. Дохід від продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної вартості, визначеної згідно із законом (за вибором платника податку).

Тобто, відповідач під час перевірки, дійшов висновку, що різниця між середньоринковою ціною та договірною ціною складає суму знижки, що є доходом фізичної особи - покупця, який має бути оподаткований податком на доходи фізичної особи та військовим збором.

Проте, суд вважає, що відповідачем неправомірно застосовано положення п.173.1 ст.173 Податкового кодексу України щодо визначення середньоринкової вартості автомобіля до правовідносин по продажу автомобіля продавцем - юридичною особою, так як дана стаття регулює питання визначення доходу від продажу рухомого майна платником податків-продавцем фізичною особою. В даному випадку фізичні особи-покупці понесли витрати, а не отримали дохід.

Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 10.04.2013 №403 встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб. Цей Порядок підлягає застосуванню продавцями-фізичними особами, а не юридичними.

Аналіз положень п.п.14.1.47, 14.1.54 п.14.1 ст.14, п.163.1 ст.163, абз.2 п.164.1, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, ст.165 Податкового кодексу України свідчить, що юридична особа виступає податковим агентом у разі виплати фізичній особі доходу (у грошовій або не грошовій формі), а у разі продажу юридичною особою власного транспортного засобу така юридична особа не є податковим агентом.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 09 липня 2019 року у справі №826/15481/18.

Додатково суд бере до увагу той факт, що при визначенні середньоринкової вартості легкових автомобілів, відповідно до методики, затвердженої Порядком визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, не враховується реальний технічний стан автомобілів, що безпосередньо впливає на їх вартість. Зазначене підтверджується листом Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 21.05.2019 №3805-05/21200-07.

У свою чергу, ціна відповідає розрахункам, наданим позивачем, з урахуванням чого суд вважає необґрунтованими висновки відповідача про надання позивачем фізичній особі-покупцю транспортного засобу додаткового блага у вигляді знижки.

З урахуванням викладеного вище, а також беручи до уваги положення п.п.1.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, за яким платниками військового збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України, ст.163, 164 Податкового кодексу України, суд доходить висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати військового збору за наслідками продажу транспортних засобів фізичним особам за вказаними вище договорами купівлі-продажу.

Підсумовуючи, суд наголошує, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У даному випадку, враховуючи вищенаведене в сукупності, а також обов`язок відповідача, встановлений частини другої статті 2 КАС України, суд приходить до висновку про недоведеність з боку контролюючого органу вчинення позивачем заявлених в акті перевірки порушень податкового законодавства та, відповідно, законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Враховуючи наведене та положення статті 139 КАС України позивачу підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 30662,16 грн. (пл. дор. № 2557 від 14.08.2018).

Підсумовуючи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі - як зазначено вище.

Керуючись положеннями ст. ст. 2, 5 - 11, 14, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова будівельна компанія Луч» (01135, м. Київ, вул. Золотоустівська, 1, оф. 1, ) - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.05.2018 № , № , № , № , які прийняті Головним управлінням ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова будівельна компанія Луч» (01135, м. Київ, вул. Золотоустівська, 1, оф. 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) 30662,16 грн. (тридцять тисяч шістсот шістдесят дві грн. 16 коп.) на відшкодування судового збору, сплаченого за пл. дор. № 2557 від 14.08.2018.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін