Справа № 640/11695/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м. Київ № 640/11695/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати акт документальної перевірки №786/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 від 12.12.2019;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-063 У від 10.02.2020;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-064 У від 10.02.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що станом на момент складання акту перевірки та винесення оскаржуваних вимог ОСОБА_1 втратила статус фізичної особи-підприємця, про що свідчить запис про припинення в Єдиному державному реєстрі. Крім того, як наголошено позивачем, у контролюючого органу взагалі не виникло права на проведення спірної перевірки, з огляду на те, що ОСОБА_1 не було вручено наказу про призначення перевірки та акту перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання протиправним та скасування акта документальної перевірки.

Іншою ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) щодо решти позовних вимог, встановлено сторонам строки для надання до суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення, а також витребувано від відповідача інформацію та матеріали, необхідні для розгляду справи по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва Головного управління ДПС у м. Києві повторно витребувано інформацію та матеріали, необхідні для розгляду справи по суті.

22.04.2021 від представника відповідача через канцелярію суду надійшли витребувані матеріали.

При цьому, відповідач не скористався наданим йому правом на подання до суду відзиву, а також не повідомив суд про причини неможливості його подання, з огляду на що, суд звертає увагу на положення ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Крім того, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі наказу від 15.11.2019 №3310 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, у результаті чого складено акт від 12.12.2019 №786/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 , в якому зазначено, зокрема, про наступні порушення:

- абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у 2017 році у розмірі 101 277,00 грн.;

- п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у результаті чого не визначено суми нарахування єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування всього на суму 30 272,00 грн.

На підставі викладеного, Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано наступні вимоги про сплату боргу (недоїмки):

від 10.02.2020 №Ф-063 У, якою ОСОБА_1 повідомлено про те, що станом на 10.02.2020 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 30 272,00 грн.;

від 10.02.2020 №Ф-064 У, якою ОСОБА_1 повідомлено про те, що станом на 10.02.2020 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 101 277,00 грн.

Вважаючи вказані вимоги протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Приписами ч. 4 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Так, відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних відносин), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У силу пп.пп. 21.1.1, 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, посадові та службові особи контролюючих органів, зокрема, зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Приписами п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п. 42.3 ст. 42 Податкового кодексу України).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абз. 6 п. 42.4 ст. 42 Податкового кодексу України).

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених, відповідно до вимог Податкового кодексу України, направлення і наказу на проведення перевірки.

Дотримання цих вимог в їх сукупності може бути належною підставою для призначення та проведення перевірки, що, у свою чергу, є предметом дослідження у даній справі.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, Головним управлінням ДПС у м. Києві на адресу позивача (м. Київ, вул. Мішуги, ј, кв. 449), яка відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру та інформації щодо адреси позивача, зазначеній у позовній заяві, 15.11.2019 засобами поштового зв`язку направлено примірник наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 15.11.2019 №3310 та повідомлення від 15.11.2019 №12150/ФОП/26-15-42-03-27, які повернуто відділом поштового зв`язку неврученими із зазначенням «за закінченням встановленого строку зберігання», тобто з причин незалежних від контролюючого органу, що у силу абз. 6 п. 42.4 ст. 42 Податкового кодексу України є належним чином врученим.

Вказане свідчить про те, що станом на момент проведення спірної перевірки (з 29.11.2019 по 05.12.2019) позивач була належним чином повідомлена про факт проведення позапланової невиїзної перевірки щодо неї, результати якої оформлено актом від 12.12.2019 №786/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 .

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Зі змісту акту перевірки від 12.12.2019 №786/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 вбачається, що перевіряємий період становив з 01.01.2017 по 31.12.2017, тобто вказаний період охоплює період діяльності позивача, як фізичної особи-підприємця, припиненої 18.01.2018, а сама перевірка проведена у межах граничного строку, визначеного п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України.

З урахуванням всього викладеного вище, суд вказує, що спірна перевірка позивача проведена Головним управлінням ДПС у м. Києві правомірно за належного повідомлення позивача про факт її призначення та у межах граничних строків, у межах якого позивач перебувала у статусі фізичної особи-підприємця.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, з урахуванням заявлених предмета та підстав позову, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві ( адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок