Справа № 400/1977/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/1977/20

Головуючий в І інстанції: Фульга А.П.

Дата та місце ухвалення рішення: 24.06.2020 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ІНГУЛ» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року по справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до Публічного акціонерного товариства «ІНГУЛ» про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до адміністративного суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ІНГУЛ» податкового боргу в сумі 560417,64 гривень.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «ІНГУЛ» в дохід держави податковий борг в сумі 560417,64 грн. з розрахункових рахунків у банках обслуговуючих ПАТ «ІНГУЛ».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що за ПАТ «ІНГУЛ» рахується борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 102834 грн., який виник згідно податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.12.2017 року, податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.01.2018 року, а також податковий борг з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 457583,64 грн., який виник згідно податкового розрахунку земельного податку № від 19.02.2017 року (липень 2017), податкового розрахунку земельного податку № від 19.02.2017 року (серпень 2017), податкового розрахунку земельного податку № від 19.02.2017 року (вересень 2017), податкового розрахунку земельного податку № від 19.02.2017 року (жовтень 2017), податкового розрахунку земельного податку № від 19.02.2017 року (листопад 2017), податкового розрахунку земельного податку № від 19.02.2017 року (грудень 2017), загальна сума боргу складає 560417,64 грн.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що в порушення вимог податкового законодавства відповідач у добровільному порядку не сплатив суму самостійно визначеного та визначеного контролюючим органом податкового зобов`язання в загальній сумі 43371,31 грн.

Також, суд першої інстанції послався на те, що відповідачу направлялась податкова вимога від 28.08.2017 року № 3643-17 на суму 49252,97 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що доказів погашення заборгованості станом на час розгляду справи відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Однак, наведені висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, які встановлені судом.

Так, як вбачається з матеріалів справи та зазначається самим судом першої інстанції, позивач у даній справі просив стягнути податковий борг у сумі 560417,64 грн.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо непогашення відповідачем в добровільному порядку податкового боргу у сумі 43371,31 грн. не може бути підставою для задоволення заявленого позову та стягнення податкового боргу у розмірі 560417,64 грн., згідно заявленого позову.

Інші висновки, які суд першої інстанції мав здійснити внаслідок дослідження заявленої до стягнення суми податкового боргу у розмірі 560417,64 грн., рішення суду першої інстанції не містить.

Крім того, вирішуючи справу, суд першої інстанції зазначив, що відповідач у добровільному порядку не сплатив суму, в тому числі, визначеного контролюючим органом податкового зобов`язання, однак, такі висновки суду не відповідають встановленим ним обставинам, за якими податковий борг виник згідно податкових декларацій та податкових розрахунків земельного податку.

Також, суд першої інстанції встановив, що відповідачу направлялась податкова вимога від 28.08.2017 року № 3643-17 на суму 49252,97 грн.

Водночас, у даній справі позивач просить стягнути податковий борг на суму 560417,64 грн., який виник пізніше дати направлення наведеної податкової вимоги.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини та не перевірив, чи податковий борг, визначений у наведеній вимозі, був (не був) погашений платником, тобто, безперервність податкового боргу, що б впевнитись у необхідності контролюючого органу направляти нову податкову вимогу, не перевірив дотримання позивачем порядку здійснення заходу щодо погашення податкового боргу.

Водночас, відповідно до ст. 73 КАС України, вказані обставини входять до предмету доказування при розгляді судом адміністративного позову про стягнення сум податкового боргу.

Колегія суддів зазначає, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами ч. 4 ст. 9 КАС України.

Так, згідно ч. 3 ст. 77 КАС України суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Частиною 1 статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 КАС України).

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України розподілено обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі та передбачає активну роль суду в процесі збору доказів і їх застосування, а забезпечення повного з`ясування обставин у справі базується на поєднанні принципів змагальності та офіційності.

В свою чергу, суд не є пасивним спостерігачем у збиранні доказів по справі і за потребою може приймати активну участь в такому процесі.

Щоб правильно встановити фактичні обставини справи, суд наділено повноваженням збирати та оцінювати докази, а також сприяти реалізації прав сторін по справі в частині доказування обставин, шляхом витребовування необхідних доказів у разі потреби.

Виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому статтею 9 КАС України на суд покладено обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що завданням адміністративного судочинства є повне, всебічне та об`єктивне встановлення обставин у справі, при цьому, суд вживає необхідні заходи для з`ясування обставин у справі, у т.ч., шляхом витребування доказів за клопотанням осіб або власної ініціативи.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, судом апеляційної інстанції витребувані докази, на підставі яких можливо встановити наявність або відсутність обставин (фактів), якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи справу в апеляційному порядку з урахуванням отриманих доказів, враховуючи обставини справи та предмет доказування, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення податкового боргу, що заявлений у даній справі до стягнення, далі - ПК України) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, податковий борг - грошове зобов`язання, самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

За правилами ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

При цьому, підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.

Отже, у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений, а через деякий час виник знову, раніше надіслана платникові податків податкова вимога є відкликаною та контролюючому органу слід направити (вручити) йому нову податкову вимогу виходячи з виникнення нового грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК України).

Таким чином, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

При цьому, із погашенням податкового боргу раніше надіслана платникові податків податкова вимога є відкликаною, а тому, не може бути підставою для вжиття заходів із примусового стягнення податкового боргу, який виник по-новому.

В такому випадку контролюючий орган направляє (вручає) платнику податків нову податкову вимогу та право податкового органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу виникає не раніше 60 днів з дня надіслання платнику податків нової податкової вимоги.

Позивач у даній справі просить стягнути з ПАТ «ІНГУЛ» в якості податкового боргу грошові зобов`язання з податку на додану вартість та орендної плати з юридичних осіб, які самостійно обчислені платником податків та зазначені у поданих до контролюючого органу податкових декларацій з ПДВ за період листопад-грудень 2017 року та податкових розрахунках земельного податку за період липень-грудень 2017 року, тобто, є узгодженими.

Згідно наявного в матеріалах справи, розрахунку податкової заборгованості ПАТ «ІНГУЛ», грошові зобов`язання з орендної плати мали бути сплачені до 30.08.2017 року (30 числа кожного місяця наведеного періоду), а строк сплати грошових зобов`язань з ПДВ 30.12.2017 року та 30.01.2018 року відповідно.

При цьому, позивач вважає, що він набув права на звернення із заявленим позовом, оскільки 28.08.2017 року відповідачу надсилалась податкова вимога № 3643-17 про сплату боргового боргу у сумі 49252,97 грн., який виник станом на 27.08.2017 року.

Разом з цим, податкова вимога від 28.08.2017 року № 3643-17 із визначеним податкового боргу станом на 27.08.2017 року у розмірі 49252,97 грн. не могла включати в себе суму податкового боргу за період виникнення з 31.08.2017 року та з 31.12.2017 року у сумі 560417,64, яку просить стягнути позивач у даній справі.

Більш того, як встановлено судом апеляційної інстанції з наданих позивачем інтегрованих карток обліку ПАТ «ІНГУЛ» та зазначається самим позивачем, сума податкового боргу з ПДВ у розмірі 15000 грн., яка була визначена у податковій вимозі від 28.08.2017 року № 3643-17 була погашена платником податків 31.08.2017 року, а сума податкового боргу, згідно вказаної податкової вимоги, з орендної плати у розмірі 34252,97 грн. сплачена відповідачем 31.08.2017 року шляхом внесення суми 35744,22 грн., тобто, навіть більше наявного податкового боргу, а тому, податкова вимога від 28.08.2017 року № 3643-17 станом на 31.08.2017 року є відкликаною у зв`язку із погашенням, визначеного у ній податкового боргу.

Водночас, у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань з орендної плати за період липень-грудень 2017 року, у відповідача виник новий податковий борг, починаючи з суми 98212,53 грн. з орендної плати, який і просить стягнути податковий орган з відповідача у даній справі.

Що стосується посилань податкового органу на те, що податковий борг з орендної плати за період липень-грудень 2017 року виник 30.08.2017 року, що свідчить про безперервність податкового боргу відповідача, колегія суддів вважає такі доводи позивача безпідставними, з огляду на викладене.

Так, згідно п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Таким чином, 30.08.2017 року є днем сплати орендної плати за землю, а тому, в розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, який визначає поняття податкового боргу, цей день не може бути днем виникнення податкового боргу.

З цих самих підстав колегія суддів відхиляє доводи податкового органу щодо наявності у відповідача станом на 30.08.2017 року податкового боргу з ПДВ, оскільки згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В свою чергу, відповідно до пп. 49.18.1 п. 49.18 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Таким чином, 30.08.2017 року у розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України так само не може вважатись днем виникнення податкового боргу з ПДВ.

Більш того, колегія суддів наголошує, що позивач у даній справі просить стягнути з відповідача податковий борг з ПДВ за період листопад-грудень 2017 року, який виник з 31.12.2017 року, починаючи з суми 66955 грн.

Однак, станом на цю дату у відповідача був відсутній податковий борг з ПДВ та протягом всього грудня 2017 року за відповідачем рахувалась переплата з ПДВ.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що надана позивачем податкова вимога не може бути підставою для виникнення у податкового органу права на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу від 28.08.2017 року № 3643-17, оскільки в силу підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України вона вважалась відкликаною.

В свою чергу, доказів щодо направлення відповідачу податкової вимоги, яка є підставою для стягнення в судовому порядку заявленої суми податкового боргу, позивачем не надано, що відповідно виключає можливість прийняття судового рішення про стягнення цього податкового боргу.

Крім того, вирішуючи справу, колегія суддів зазначає, що позивач вже звертався до суду із позовом про стягнення податкового боргу у сумі 592417,64 грн., який частково є предметом розгляду даної справи.

Однак, податковим органом не було встановлено способу забезпечення цього податкового боргу, що стало підставою для відмови у задоволенні позову у справі № 414/952/18.

Рішення суду у справі № 414/952/18 набрало законної сили.

У даній справі податковим органом визначено, що податковий борг підлягає стягненню з рахунків ПАТ «ІНГУЛ» у банках, однак, позивач не зазначає номерів рахунків у банках у ПАТ «ІНГУЛ», з яких підлягає стягненню цей податковий борг, а так само взагалі не зазначає про наявність у відповідача рахунків у банку, що дають можливість прийняття судом рішення про стягнення податкового боргу з рахунків у банку.

З огляду на вищевикладене та наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ІНГУЛ» задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Миколаївській області до Публічного акціонерного товариства «ІНГУЛ» про стягнення податкового боргу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 27.04.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька