Справа № 127/107/21
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 квітня 2021 р. Справа № 127/107/21

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Волинець В.М.,

представника позивача: Шевчука А.А.,

представника відповідача: Обревко Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця Мухаммад ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2021 року адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця Мухаммад ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу передано на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

05.02.2021 року матеріали адміністративної справи №127/107/21 надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю ОСОБА_3 .

Ухвалою від 10.02.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

01.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки посадовими особами Управління Держпраці у Вінницькій області на день проведення інспекційного відвідування встановлено факт допуску трьох працівників до роботи без укладення трудового договору та без здійснення повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, що є порушенням частини 1 статті 21 КЗпП, частини 3 статті 24 КЗпП та постанови Кабінету Міністрів України "Про повідомлення Державній фіскальної служби про прийняття правника на роботу".

Крім того вказали, що саме на етапі допуску до інспекційного відвідування суб`єкт господарювання може поставити питання про необґрунтованість його призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення контролю щодо себе.

Якщо ж допуск до проведення заходу відбувся, надалі предметом розгляду є лише суть виявлених порушень законодавства про працю, що встановлена під час заходу.

Ухвалою суду від 10.03.2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Вінницькій області про накладення штрафу №ВН 14100/3160/АВ/ТД-ФС від 22.12.2020 року.

10.03.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому останній вказав, що твердження відповідача у відзиві на позовну заяву є безпідставними та необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Також, у відповіді на відзив представник позивача клопотав про допит в судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в якості свідків.

Ухвалою від 15.03.2021 року розгляд справи вирішено проводити у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін.

06.04.2021 року представником позивача подано додаткові пояснення у яких останній вказав, що сам факт знаходження в приміщенні осіб, яких відповідач визначає як працівників позивача, не говорить про наявність трудових відносин між такими особами та позивачем.

Крім того, у даних поясненнях представник позивача просив вважати недійсним попереднє клопотання про виклик свідків, викладене у відповіді на відзив.

У судовому засіданні 22.04.2021 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини які викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши подані сторонами докази, відеозапис інспекційного відвідування, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов наступного висновку.

16.11.2020 року, на підставі листа Управління Служби безпеки України №8212/17-10 від 12.11.2020 року начальником Управління Держпраці у Вінницькій області винесено наказ №1128-О про проведення інспекційного відвідування в фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (юридична адреса: АДРЕСА_1 ; знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) з питань додержання законодавства про працю та фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та незабезпечення сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за пунктами 3.1, 3.7, 3.9, 3.10, 11.1 форми акту інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України від 18 серпня 2017 року № 1338 /а.с 42/.

16.11.2020 року заступником начальника Управління Держпраці у Вінницькій області видано направлення на проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із строком проведення заходу з 18 листопада по 02 грудня 2020 року /а.с. 43/.

За наслідками проведеного інспекційного відвідування, посадовими особами контролюючого органу складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ВН14100/3160/АВ від 01 грудня 2020 року /а.с. 46-53/.

Із Акту інспекційного відвідування вбачається, що 18.11.2020 року інспекторами праці Підлубною Т.Ю., Новак В.В., Дороховою О.В. при проведені інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 здійснено вихід за адресою провадження підприємцем господарської діяльності, а саме: АДРЕСА_2 ринок " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", перед входом у ринок знаходяться кіоски, на одному з яких міститься назва " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". На момент здійснення інспекційного відвідування (о 6 годині 55 хвилин 18.11.2020 року) в зазначеному кіоску знаходились: 1 особа чоловічої статі, яка ідентифікувала себе як ОСОБА_6 і зазначила, що працює близько двох тижнів, а також 1 особа жіночої статі, яка ідентифікувала себе як ОСОБА_7 і зазначила, що працює близько двох тижнів. Також дані особи пред`явили свої медичні книжки. Згодом на робоче місце прийшла ще одна особа жіночої статі, яка ідентифікувала себе як ОСОБА_5 і зазначила, що працює 5 -6 днів. При повторному інспекційному відвідуванні (о 17 годині 15 хвилин 25.11.2020 року) у вищезазначеному кіоску знаходились раніше ідентифікована особа ОСОБА_5 та ще одна особа жіночої статі, яка ідентифікувала себе, як ОСОБА_8 .

27.11.2020 року на письмову вимогу інспектора праці ФОП ОСОБА_2 надав документи про оформлення трудових відносин:

- трудовий договір укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 20 листопада 2020 року у пункті 1 якого зазначено, що договір укладається на невизначений строк з 21.11.2020 року;

- трудовий договір укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_8 від 20 листопада 2020 року у пункті 1 якого зазначено, що договір укладається на невизначений строк з 21.11.2020 року.

Працівниками Управління Держпраці у Вінницькій області у межах часу відвідування та станом на день відвідування встановлено допуск до роботи:

1. Без оформлення трудових відносин 2 працівників:

- ОСОБА_6 приступив до роботи приблизно з 04.11.2020 року, документів про оформлення трудових відносин з працівником під час інспекційного відвідування не надано;

- ОСОБА_7 приступила до роботи приблизно з 04.11.2020 року, документів про оформлення трудових відносин з працівником під час інспекційного відвідування не надано.

2. До оформлення трудових відносин 1 працівника:

- ОСОБА_5 відповідно до наданих під час інспекційного відвідування документів повинна приступити до роботи з 21.11.2020 року, проте 18.11.2020 року близько 08 години працювала у кіоску " ІНФОРМАЦІЯ_2 " за адресою: АДРЕСА_2 ".

Мухаммад ОСОБА_9 виконувала роботу в кіоску "Біг Шаурма" 25.11.2020 року і відповідно до наданих документів трудові відносини оформлені з 21.11.2020 року.

В ході інспекційного відвідування виявлено наступні порушення:

- частини 1 статті 21, частин 1, 3 статті 24 КЗпП України, оскільки виявлено факт допуску до виконання роботи 2 осіб без оформлення трудового договору та 1 особу до оформлення трудового договору;

- частини 3 статті 24 КЗпП України, ПКМУ №413, оскільки несвоєчасно подано повідомлення про прийняття працівника на роботу до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, стосовно ОСОБА_5 , яка була допущена до роботи до укладення трудового договору;

- статті 253 КЗпП України, оскільки не забезпечив загальнообов`язкове державне соціальне страхування стосовно 3 осіб, які 18.11.2020 року виконували роботу без оформлення трудових відносин.

22.12.2020 року, на підставі акта інспекційного відвідування від 01.12.2020 року №ВН14100/3160/АВ щодо порушень фізичною особою-підприємцем Мухаммад ОСОБА_1 , заступником начальника Управління Держпраці у Вінницькій області винесено постанову №ВН14100/3160/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 150000 грн. /а.с. 12-13/.

Вважаючи постанову Управління Держпраці у Вінницькій області №ВН14100/3160/АВ/ТД-ФС від 22.12.2020 року про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року №877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині 4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин 1, 4, 6 - 8, абзацу 2 частини 10, частин 13 та 14 статті 4, частин 1 - 4 статті 5, частини 3 статті 6, частин 1 - 4 та 6 статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини 3 статті 22 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (далі - Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до положень статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження (ч. 2 ст. 265 КЗпП).

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (тексту - Порядок № 509), який визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Пунктом другим вказаного Порядку передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Таким чином, правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без належного оформлення трудового договору (контракту). При цьому, такий вид порушення повинен бути належним чином зафіксований у акті перевірки та доведений належними доказами.

Як встановлено судом вище, вході інспекційного відвідування працівниками Управління Держпраці у Вінницькій області виявлено факт допуску виконання роботи в інтересах ОСОБА_10 2-ох осіб без оформлення трудового договору, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та одну особу до оформлення трудового договору, а саме ОСОБА_5 .

Відповідно до правових висновків Верховного Суду у постанові №520/526/19 від 07 вересня 2020 року, що характерними ознаками наявності трудових відносин є:

- особисте виконання особою роботи (надання послуг) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою за дорученням та під контролем особи, в інтересах якої виконуються роботи (надаються послуги), або уповноваженої нею особи;

- особа виконує роботи (надає послуги) подібні до роботи, що виконуються штатними працівниками роботодавця;

- робота виконується (послуги надаються) на визначеному особою, в інтересах якої виконуються роботи (надаються послуги), або уповноваженою нею особою, робочому місці.

У даному випадку факт трудової діяльності працівників без оформлення трудових договорів у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підтверджується поясненнями працівників ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які зафіксовані в акті інспекційного відвідування №ВН14100/3160/АВ від 01 грудня 2020 року та на відео інспекційного відвідування від 18.11.2020 року, яке було відтворено в ході судового засідання /а.с. 63/.

На питання суду щодо можливості допиту в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 представник позивача заперечив та вказав про неможливість допитати в якості свідків даних осіб, оскільки вони знаходяться за межами України. Просив не розглядати раніше порушене питання (у заяві від 09.03.2021 року вх.№12020) щодо необхідності виклику свідків.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В спростування зафіксованих на відео вищевказаних пояснень працівників, представник позивача стверджував про вчинення тиску на них з боку інспекторів праці.

Суд звертає увагу, що в ході розгляду справи не доведено фактів будь-якого тиску на ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також не спостерігаються такі обставини на відеофіксації інспекційного відвідування від 18.11.2020 року /а.с. 63/.

Належними та допустимими доказами не спростовано зафіксовані пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 щодо наявності у них із ФОП ОСОБА_2 трудових відносин станом на час проведення інспекційного відвідування.

Суб`єкт владних повноважень здійснюючи інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 зафіксував на відео обставини та пояснення працівників, які підтвердили, що працюють, а не знаходяться на випробовуванні чи ознайомленні з умовами праці, як зазначав та наполягав у своїх поясненнях представник позивача.

Щодо посилання представника позивача, що лист Управління СБУ України не може слугувати підставою для винесення наказу про проведення інспекційного відвідування, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки Порядком №295 передбачено підставу проведення інспекційного відвідування як повідомлення правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

Окрім того, суд звертає увагу, що наказ про проведення інспекційного відвідування прийнято на реалізацію повноважень Управління Держпраці у Вінницькій області за для встановлення наявності/відсутності порушень вимог трудового законодавства, а тому він не несе для позивача жодних правових наслідків.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №820/5986/17 від 31 січня 2020 рокую.

Як вже встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, оскаржувану постанову про накладення штрафу №ВН 14100/3160/АВ/ТД-ФС від 22.12.2020 року прийнято відповідачем у зв`язку із порушення позивачем вимог частини 1 статті 21, частини 1, 3 статті 24, статті 253 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" від 17.06.2015 року № 413.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм вбачається, що допущення працівника до роботи можливе за наявності укладеного трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та подання повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

За змістом абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, щодо правомірності дій відповідача при винесенні постанови про накладення штрафу №ВН 14100/3160/АВ/ТД-ФС від 22.12.2020 року.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Управління Держпраці у Вінницькій області (вул. Магістратська, 37, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 27.04.2021 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович