Справа № 240/1012/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Житомир справа № 240/1012/21

категорія 112030600

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Капинос О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, на членів сім`ї, відповідно до заяв від 09.11.2018, 08.05.2019, 08.11.2019, 08.05.2020, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в ому числі на оплату житлово-комунальних послуг", якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних і послуг (далі - постанова КМУ № 505, Порядок, відповідно);

скасувати рішення Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 18 листопада 2020 року про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам на проживання в частині відмови в призначенні зазначеної допомоги ОСОБА_1 ;

зобов`язати Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради поновити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяв від 09.11.2018, 08.05.2019, 08,11.2019, 08.05.2020 року в повному обсязі, починаючи з 09.11.2018.

Позов мотивований тим, що 09.11.2018, 08.05.2019, 08.11.2019, 08.05.2020 вона зверталася до відповідача із заявами про відновлення припиненої виплати щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, однак відповідач протиправно такі виплати не відновив. Рішенням від 18.11.2020 відмовлено у призначенні щомісячної адресної грошової допомоги на підставі п.3 Порядку №505. Вважає відмову та рішення протиправними, тому звернулася до суду.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив, в якому вказує про відсутність підстав для відновлення виплати позивачу щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до п.7 Порядку, грошова допомоги не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність. Позивачу було припинено виплати як непрацюючій особі, тому дії відповідача є правомірними.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

23.10.2014 ОСОБА_1 та її малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були взяті на облік Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики ЖМР як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідкою № 1826-336 від 23.10.2014 .

Сторонами не заперечується, що з жовтня 2014 року позивачу було призначено адресну допомоги для покриття витрат на проживання та оплату житлово-комунальних послуг. Проте зі спливом шестимісячного строку, виплата такої була припинена через те, що позивач не працевлаштувалася.

Згідно наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 10.10.2018 має статус фізичною особи-підприємця.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово зверталася до відповідача із заявами встановленої форми від 09.11.2018, 08.05.2019, 08.11.2019, 08.05.2020, 23.10.2020 та 06.11.2020 для продовження щомісячної адресної грошової допомоги, в яких зазначала, що з жовтня 2018 року є фізичною особою-підприємцем.

Разом з тим, зазначена допомога відповідачем не була продовжена, що ним не заперечується. Будь-які рішення стосовно відмови у її призначенні, матеріали справи не містять.

22.10.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій зазначала, що з жовтня 2018 року є працевлаштованою, у зв"язку з чим, неодноразово зверталася із заявами про призначення щомісячної адресної грошової допомоги, про жодних відповідачем чи рішень про відмову у її призначенні, не отримувала. У заяві позивач також просила призначити вказану допомогу.

Листом від 27.10.2020 №Г-424/07 позивачу повідомлено, що оскільки виплату щомісячної адресної допомоги як непрацюючій особі припинено, право на повторне призначення допомоги у зв`язку з працевлаштуванням втрачено згідно пункту 3 постанови КМУ№505, а саме: особам працездатного віку, яким грошова допомога була призначена відповідно до пункту 7, на наступний термін не призначається. Інше законодавством не передбачено.

Рішенням відповідача, що оформлене протоколом №47 від 11.11.2020 призначено (відновлено) адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на проживання гр. ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заяви № 457 від 11.11.2020 року.

ОСОБА_1 відповідно до п. 3 "Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505, не має права на призначення вищезазначеної допомоги.

Вважаючи відмову та рішення про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст.1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою КМУ від 01.10.2014 № 505 (далі - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Абзацами 1, 5 пункту 3 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 505, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

У пункті 12 Порядку визначено, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

З аналізу викладених норм вбачається, що у разі припинення виплати особі грошової допомоги на підставі пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, така допомога їй не призначається лише на наступний строк. При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

Аналізуючи пункт 12 вказаного Порядку, суд наголошує, що вказаним пунктом регулюються умови припинення призначеної грошової допомоги та умови поновлення виплат допомоги, яка була раніше призначена, але її виплата була припинена з зазначених підстав.

Суд вважає, що позивач має право на отримання щомісячної адресної допомоги як особа, що переміщена з тимчасового окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Окрім того, суд зазначає, що Порядок № 505 не містить заборони чи інших обмежень на право отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за умови її отримання раніше. Допомога надається не більше ніж на 6 місяців і у подальшому за заявою строк може бути продовжений. Вказаний Порядок не містить правових обмежень для повторного, через певний проміжок часу, звернення за допомогою внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року по справі № 333/3750/17.

Таким чином, фактичні обставини встановлені судом, визначають право особи на отримання допомоги від держави, з урахуванням того, що позивач зареєструвався як фізична особа-підприємець ще у 2018 році і при цьому залишається у статусі внутрішньо переміщеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України Суд зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Отже, відповідач протиправно, на підставі поданих позивачем заяв від 09.11.2018, 08.05.2019, 08.11.2019, 08.05.2020,23.10.2020 не призначив (поновив) щомісячну адресну допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та протиправно відмовив у її призначенні відповідно до заяви від 06.11.2020.

З огляду на викладене, рішення Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради, викладене в протоколі №47 від 18 листопада 2020 року, про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам на проживання в частині відмови в призначенні зазначеної допомоги ОСОБА_1 , на підставі заяви від 06.11.2020, яка зареєстрована відповідачем 11.11.2020 за № 457, також є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 КАС України).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, в розрізі заявлених вимог, суд зазначає що позов підлягає частковому задоволенню з застосуванням положень ст. 9 КАС України, а саме, обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Відповідно до абзацу другого пункту 8 Порядку № 505 уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім`ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім`ї.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутня відмова, оформлена відповідним рішенням, у наданні позивачу щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяв від 09.11.2018, 08.05.2019, 08.11.2019, 08.05.2020 та 23.10.2020, що свідчить про те, що вказані заяви належним чином не розглянуті, суд вважає, що позов у цій частині слід задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльність щодо не розгляду заяв позивача та не призначення щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та зобов"язання розглянути такі заяви та призначити таку допомогу.

Крім того, оскільки судом встановлено протиправність рішення Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 18.11.2020 про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам на проживання в частині відмови в призначенні зазначеної допомоги ОСОБА_1 , суд для повного захисту порушеного права позивача, вважає за необхідне зобов"язати відповідача призначити (відновити) та виплатити позивачу щомісячну адресну грошову допомогу, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 06.11.2020.

Визначений судом спосіб захисту порушеного права є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за їх захистом.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом виконавчої влади певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт порушив вимоги ч.2 ст.2 КАС України.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі справи соціального забезпечення знайшов підтвердження, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позов у повному обсязі.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради (вул.Перемоги,55, м.Житомир, 10003, ) щодо нерозгляду заяв ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 09.11.2018, 08.05.2019, 08.11.2019, 08.05.2020,23.10.2020 та не призначення щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов"язати Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради (вул.Перемоги,55, м.Житомир, 10003, ) розглянути заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 09.11.2018, 08.05.2019, 08.11.2019, 08.05.2020, 23.10.2020 та призначити щомісячну адресну грошову допомогу, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно вказаних заяв.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради (вул.Перемоги,55, м.Житомир, 10003, ), оформлене протоколом від 18.11.2020 №47, в частині відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні (відновленні) щомісячної адресної допомоги, як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови КМУ №505 від 01.10.2014.

Зобов"язати Управління соціального захисту населення Богунського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради (вул.Перемоги,55, м.Житомир, 10003, ) призначити (відновити) та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячну адресну допомогу, як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови КМУ №505 від 01.10.2014, на підставі заяви від 06.11.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос