Справа № 214/3770/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 214/3770/16-а

адміністративне провадження № К/9901/30841/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Берназюка Я.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Криворізького центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2017р. (суддя - Ковтун Н.Г.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.05.2017р. (судді - Баранник Н.П., Дурасова Ю.В., Щербак А.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Криворізького центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати рішення відповідача щодо відмови зарахування йому періоду навчання з 01.09.1975р. по 01.10.1980р. в Криворізькому ордена Трудового Червоного Прапора гірничорудному інституті до спеціального підземного стажу за Списком №1 протиправним;

зобов`язати відповідача зарахувати йому до спеціального підземного стажу за Списком №1 період навчання в Криворізькому ордена Трудового Червоного Прапора гірничорудному інституті з 01.09.1975р. по 01.10.1980р.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до диплому ЖК №946683 позивач у 01.09.1975р. вступив до Криворізького ордена Трудового Червоного Прапора гірничорудного інституту та 24.06.1980р. отримав кваліфікацію гірничого інженера. (а.с.18)

Крім того, позивач у періоди з 07.06.1978р. по 13.07.1978р., з 14.07.1978р. по 31.07.1978р. працював підземним гірником, підземним машиністом скреперної лебідки; з 14.06.1979р. по 30.08.1979р. підземним машиністом скреперної лебідки та з 20.11.1980р. по 27.03.1981р. підземним гірничим майстром шахти №1. (а.с. 9, 12)

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.11.1982р. позивач 30.11.1982р. прийнятий підземним машиністом скреперної лебідки по 5 розряду шахти №1.

Відповідно до Архівної довідки Криворізького національного університету» від 09.06.2016р. №01/02/01-130 позивач навчався на денному відділені за спеціальністю «технологія і комплексна механізація підземної розробки родовищ корисних копалин» у Криворізькому ордена Трудового Червоного Прапора гірничорудного інституту з 01.09.1975р. по 01.10.1980р. (а.с. 19)

Крім того, у архівній довідці зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994р. №830 Криворізький гірничорудний інститут ліквідовано, на його базі утворено технічний університет, постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2011р. №280, Указом Президента України від 24.05.2011р. №599/2011 Криворізький технічний університет реорганізовано у Державний вищий навчальний заклад «Криворізький національний університет».

У червні 2016 року позивач звернувся до відповідача з приводу проведення перерахунку з урахуванням в пільговий стаж періоду навчання в Криворізькому ордена Трудового Червоного Прапора гірничорудному інституті з 01.09.1975р. по 01.10.1980р.

Листом від 22.06.2016р. №С-103 відповідач відмовив у зарахуванні позивачу періоду його навчання у інституті до пільгового стажу, оскільки останній навчався у вищому навчальному закладі, а не у професійно-технічному закладі. Крім того, позивач після закінчення навчання працював не за набутою професією, а тому підстав для зарахування періоду навчання до стажу роботи, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні.

Вважаючи відмову відповідача у зарахуванні до його пільгового стажу часу навчання в інституті протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач протиправно відмовив йому у зарахуванні часу навчання в Криворізькому ордена Трудового Червоного Прапора гірничорудному інституті до пільгового стажу роботи, оскільки такий підлягає зарахуванню на підставі Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затв. постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972р. №590.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2017р., яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.05.2017р., позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду навчання позивача з 25.06.1980р. по 01.10.1980р. до пенсійного стажу протиправним.

Зобов`язано відповідача зарахувати період навчання з 25.06.1980р. по 01.10.1980р. до загального пенсійного стажу позивача.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що період військової служби позивача після навчання у вищому навчальному закладі підлягає зарахуванню до загального стажу.

З ухваленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій безпідставними, оскільки спірний період навчання вже зараховано до загального трудового стажу позивача.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до пункту «в» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною 6 статті 2 цього Закону однією з видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно частини 2 статті 8 цього Закону час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Під час розгляду справи по суті судами попередніх інстанцій встановлено, що протягом спірного періоду позивач проходив військову службу під час військових зборів і після закінчення зборів позивачу присвоєне військове звання.

Враховуючи, що період військової служби в силу приписів статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підлягає зарахуванню до страхового стажу роботи позивача, а тому суди обгрунтовано дійшли висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

В решті доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що, в силу положень частини другої статті 341 КАС України, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Водночас, за приписами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Криворізького центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення, а постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2017р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.05.2017р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук