Справа № 200/1795/21-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 р. Справа№200/1795/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про зобов`язання вчинити дії щодо виплати грошового забезпечення, індексацію грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про зобов`язання вчинити дії щодо виплати грошового забезпечення, індексацію грошового забезпечення. Просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з серпня 2007 року по квітень 2008 року, з січня 2012 року по квітень 2014 року, а також з травня 2015 року по листопад 2017 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2008 року по квітень 2008 року, з січня 2012 року по квітень 2014 року, а також з травня 2015 року по листопад 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив з 01.08.1994 року по 02.09.2019 року службу у Приморському ВП ГУНП України в Донецькій області. Позивач вказує на те, що під час проходження служби в ОВС нарахування йому грошового забезпечення в період з 01.08.2008 року по 02.09.2019 року проводилось не в повному обсязі, зокрема, без врахування індексації. Вважає, що його права були порушені та він має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

22 лютого 2020 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що механізм та порядок проведення індексації грошових доходів, в тому числі доходів, який підлягає індексації, визначається Порядком проведення індексації грошових доходів населення, який затверджено Постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078. Станом на 07.11.2015 року Порядком не було передбачено проведення індексації грошового забезпечення поліцейських. Згідно зі змінами до Порядку, внесеними Постановою КМУ від 18.10.2017 року № 782, з листопада 2017 року грошове забезпечення поліцейських включено до переліку осіб, чиї грошові доходи підлягають індексації та які одержані у гривнях на території України і не мають разового характеру. Таким чином, до листопада 2017 року у Головного управління не було правових підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення.

Крім того, відповідачем зазначено, що Головне управління Національної поліції в Донецькій області територіальний орган Національної поліції, створено як юридичну особу публічного права на підставі постанови кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ». Державна реєстрація юридичної особи відбулася 07.11.2015 року. З цього ж дня позивач був прийнятий на службу в поліцію. Таким чином, на думку відповідача, зобов`язання щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу у Головного управління виникли лише з 07 листопада 2015 року, а отже й вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за періоди до 07.11.2015 року є безпідставними, оскільки відносин, в тому числі щодо оплати праці, у зазначений період часу між сторонами не існувало.

З огляду на викладене просив відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 .

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 01.08.1994 року по 09.08.1998 року проходив службу в Великоновосілківському РВ ГУМВС України в Донецькій області, з 10.08.1998 року по 06.11.2015 року в Маріупольському МУ ГУМВС України в Донецькій області; з 07.11.2015 року по 30.09.2020 року в Національній поліції України в Донецькій області.

Звільнений зі служби з ОВС за власним бажанням згідно наказу від 28.08.2019 року № 390 о/с.

12 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до начальника ГУ НПУ в Донецькій області в якій просив провести індексацію грошового забезпечення за вказаний період та здійснити його виплату.

04 лютого 2021 року позивач отримав письмову відповідь № К-10/26102-2021 на свою заяву з додатками, в якій позивачу було відмовлено у задоволені його звернення.

В той же час, згідно із змісту довідок, які були надані позивачу разом із письмовою відповіддю від 04.02.2021 року № К-10/26102-2021, вбачається, що в період з серпня 2007 року по квітень 2008 року, з січня 2012 року по квітень 2014 року та з травня 2015 року по листопад 2017 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась.

Отже, спірним питанням даної справи є правомірність не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за періоди з серпня 2007 року по квітень 2008 року, з січня 2012 року по квітень 2014 року, а також з травня 2015 року по листопад 2017 року.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість зароблять собі на життя працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Положеннями Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580) встановлено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України (п. 4 ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію») .

Згідно частин 1, 2 та 5 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 Закону № 1282 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Приписами статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Положеннями статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно частини 2 статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, з метою реалізації цих положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 2003 року № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку № 1078).

Так, пунктом 6 Порядку № 1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 1 листопада 2017 року - після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», якою абз. 5 п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, після слова «військовослужбовців» доповнено словом «поліцейських», оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно частини 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Оскільки право на індексацію грошового забезпечення позивача, передбаченого Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» порушено, воно підлягає відновленню в судовому порядку.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачу протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення з 07.11.2015 року по листопад 2017 року.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі № 823/2249/18, які відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по листопад 2017 року, зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по листопад 2017 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В той же, час суд вважає що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача, щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з серпня 2007 року по квітень 2008 року, з січня 2012 року по квітень 2014 року, а також з травня 2015 року по 06 листопада 2015 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2007 року по квітень 2008 року, з січня 2012 року по квітень 2014 року та з травня 2015 року по 06 листопада 2015 року не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Позивач звертається із даним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, реєстрація якого, як юридичної особи відбулась 07.11.2015 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в Національній поліції України в Донецькій області саме з 07.11.2015 року по 30.09.2020 року.

Таким чином, суд вказує на те, що зобов`язання щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу у Головного управління Національної поліції в Донецькій області виникли лише з 07 листопада 2015 року, а отже, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Донецькій області та невиплати індексації грошового забезпечення за періоди до 07.11.2015 року є безпідставними, оскільки, як вже було зазначено, відносини, в тому числі щодо оплати праці, у зазначений період часу між сторонами не існувало.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки позивач відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 86, ) про зобов`язання вчинити дії щодо виплати грошового забезпечення, індексацію грошового забезпечення задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 86, ) щодо невиплати ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період 07 листопада 2015 року по листопад 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 86, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по листопад 2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко