Справа № 219/1795/21
Суддя: Дубовик Р. Є.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/1795/21
Провадження № 2-а/219/44/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Кривошапко І.О., представника позивача Демченко К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмуті адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2021 року представник позивача Демченко К.А., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом до Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначила, що 16 лютого 2021 року начальником групи ІПК віпс (тип А) впс «Мілове» ім. Віктора Банних старшим лейтенантом Охрімовою Іриною Сергіївною (старшим прикордонних нарядів ППр «Мілове») постановою про накладення адміністративного стягнення № 144870 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Вважає вказану постанову необґрунтованою і такою, що не відповідає нормам КУпАП, та підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, в оскаржуваній постанові відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в діях позивача того складу адміністративного правопорушення, який зазначено у постанові. Зокрема, не встановлено порушення «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815, оскільки не доведено факту здійснення виїзду до Російської Федерації з тимчасово окупованої території України поза контрольними пунктами в`їзду та виїзду. Факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень. Крім того, під час винесення постанови не були виявлені обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність, не взято до уваги те, що позивач є особою пенсійного віку, внутрішньо переміщеною особою, знаходячись під психологічним тиском незнайомих осіб, які не назвали посади, прізвище, ім`я та по батькові та прискорювали позивача у необхідності вчинення певних дій, а саме поставити підпис без ознайомлення з текстом постанови, погрожували підвищеною відповідальністю за вчинення правопорушення, зміст якого він навіть не усвідомлював. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Також під час винесення постанови старшим лейтенантом ОСОБА_2 не було надано доказів, які підтверджують надання їй повноважень щодо розгляду справ та накладення адміністративного стягнення. Таким чином, вважає, що оскаржувана постанова винесена із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Ухвалою суду від 01 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні, про що повідомлено учасників справи.

22 березня 2021 року від начальника Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України Петрів Юрія надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити, а також заслухати у судовому засіданні позивача, а також особу, яка виявила вчинене позивачем правопорушення, в якості свідка. Обґрунтування відзиву на позовну заяву посилався на те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні пояснення позивача, написані нею власноруч, в яких вона підтвердила дані, викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення, зазначила, що про порядок виїзду з ТОТ України знає, під час виїзду з ТОТ України до РФ заходи оформлення виїзду з ТОТ до РФ представниками Державної прикордонної служби України не здійснювалися, намагання здійснити виїзд з ТОТ України встановленим порядком не підтвердила, скоєне правопорушення та стягнення, яке до неї застосовується, не оспорює. Крім того, посилається на наявний в матеріалах справи рапорт прикордонного наряду «Перевірка документів» в ППр «Мілове», яким встановлено за допомогою підсистеми «Ризик» та опитування, що позивач порушила порядок виїзду з тимчасово окупованої території України, а також посилається на заяву позивача про доведення до неї права на отримання безоплатної правової допомоги, в якій вона відмовилася від правової допомоги та бажала захищати себе самостійно (а.с. 34-37).

21 квітня 2021 року від представника позивача Демченко К.А. надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що особа підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду, і саме тому адміністративне стягнення накладено неправомірно, оскільки відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України передбачена ст. 204-1 КУпАП. Таким чином, вважає, що незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку № 815 забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.

Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено та ухвалено судове засідання, призначене на 22 квітня 2021 року на 16 годину 00 хвилин, проводити в режимі відеоконференції з Лисичанським міським судом Луганської області. Копію ухвали надіслано відповідачу та до Лисичанського міського суду Луганської області для виконання.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася.

Представник позивача Демченко К.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання, призначене в режимі відеоконференції, не з`явився.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП, основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що 16 лютого 2021 року начальником групи ІПК віпс (тип А) впс «Мілове» ім. Віктора Банних старшим лейтенантом Охрімовою Іриною Сергіївною (старшим прикордонних нарядів ППр «Мілове») постановою про накладення адміністративного стягнення № 144870 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. (а.с. 12).

Зі змісту оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення від 16 лютого 2021 року № 144870 встановлено, що 16 лютого 2021 року о 20 годині 50 хвилин під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено громадянку України ОСОБА_1 , яка пояснила, що 16 лютого 2021 року приблизно о 12 годині 00 хвилин вона перетнула державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску через державний кордон України н.п. Маринівка (ТОТ) на напрямку н.п. Маринівка (ТОТ) Куйбишево (РФ) здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації, чим порушила п. 3 постанови КМУ № 815 від 17 липня 2019 року «Про затвердження Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

В основу винесеної постанови посадовою особою суб`єкта владних повноважень покладено визнання провини ОСОБА_1 у виявленому правопорушенні, що має ознаки складу, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За змістом ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 208 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 222-1 КУпАП, від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: 1) начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; 2) інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Згідно з п. 3 розділу ІІ Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 18 вересня 2013 року № 898, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2013 року за № 1729/2426, від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 222-1 КУпАП, та накладати адміністративні стягнення мають право:

1)начальники органів охорони державного кордону, командири загонів морської охорони та їх заступники; 2) начальники відділів прикордонної служби та їх перші заступники; 3) коменданти оперативно-бойових прикордонних комендатур та їх перші заступники; 4) начальники підрозділів (відділень (груп) інспекторів прикордонної служби, відділень (груп) дільничних інспекторів прикордонної служби, відділів спеціальних дій на воді) та командири кораблів, катерів і дивізіонів, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України або суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів; 5) старші змін прикордонних нарядів, старші прикордонних нарядів у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Проте відповідачем у порушення ч. ч. 2, 5 ст. 77 КАС України не було подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, тобто на підтвердження правомірності винесеної відносно позивача ОСОБА_1 оскаржуваної постанови від 16 лютого 2021 року № 144870.

При цьому, суд звертає увагу на те, що сам факт визнання особою вини у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року по справі № 177/525/17.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем перед судом не було доведено, що у діях позивача ОСОБА_1 16 лютого 2021 року при перетині державного кордону України було встановлено порушення п. 3 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2019 року № 815, оскільки не було доведено перетинання позивачем 16 лютого 2021 року державного кордону України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Маринівка».

Наведене свідчить про відсутність будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за відсутності достатності доказів в судовому засіданні було підтверджено доводи позивача про відсутність факту порушення ним п. 3 «Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2019 року № 815, що свідчить про неправомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

Оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Згідно з ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, постанова № 144870 від 16 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП винесена із суттєвим порушенням норм права, у зв`язку з чим, постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України, судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 71, 139, 158, 159, 160, 161-163 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 144870 від 16 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП закрити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Повний текст рішення суду виготовлено 27 квітня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.Є. Дубовик

27.04.2021