Справа № 462/2084/21
Суддя: Колодяжний С. Ю.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/2084/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Колошкіна П.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лизана Юрія Ільковича про визнання дій протиправними та оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 31.03.2021 року звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лизана Ю.І., в якому просить визнати постанову ГАБ № 136130 від 17.03.2021 року незаконною, нікчемною, а дії поліцейського ОСОБА_2 , який винесено дану постанову, - протиправними.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вранці, близько 09.00 год., 17.03.2021 року працівники служби судової охорони безпідставно відмовились пропускати його, як представника позивача у цивільній справі, до Франківського районного суду м.Львова для участі у судовому засіданні і намагалися незаконно провести його особистий обшук та обшук його речей, у зв`язку з чим він за телефоном 102 викликав патрульну поліцію. Поліцейський роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лизан Ю.І., який прибув у складі наряду патрульної поліції, не лише не вжив заходів для усунення вказаних порушень, для чого і був викликаний, а натомість став його залякувати, звинувачувати в порушенні правил карантину і масочного режиму. Однак, в приміщенні Франківського районного суду м.Львова він перебував у масці і служба судової охорони в зв`язку з цим жодних претензій чи зауважень до нього не мала. Відтак, цей поліцейський почав заповнювати бланк, не звертав уваги на його вимоги пояснити, в чому полягає його порушення, роз`яснити його права та обов`язки, викликати адвоката, залучити і опитати свідків. При спробі ОСОБА_1 записати свою незгоду і зауваження, поліцейський ОСОБА_2 , вказавши, що не можна нічого писати, повідомив, що він отримає документ поштовим зв`язком. В подальшому 23.03.2021 року на його домашню адресу надійшов лист із нечитабельною копією постанови серії ГАБ № 136130 від 17.03.2021 року, згідно якої « ОСОБА_3 » притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. За наведених обставин вважає, що крім невідповідностей його анкетних даних у постанові, поліцейський невірно трактував подію, яка відбулась, ним не було встановлено дійсних обставин події, постанова винесена з позбавленням його можливості реалізувати права, передбачені ст.268 КУпАП. Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення ним правопорушення, не надано, поліцейським не досліджено і в постанові не вказано. Розгляд справи відбувся на місці, без підготовки та складання протоколу, що є протиправним. З огляду на це оскаржувана постанова не може вважатись законною, є нікчемною, тому вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, а дії поліцейського, який діяв свавільно, належить визнати протиправними.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 09.04.2021 року відкрито провадження у справі та визначено дату і час розгляду, про що повідомлено сторони.

Позивач у судовому засіданні 26.04.2021 року позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідач - поліцейський роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лизан Ю.І., будучи належним чином в порядку ч.2 ст.268 КАС України повідомленим про час, день та місце розгляду справи, в судові засідання 19.04.2021 року та 26.04.2021 року двічі не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на адміністративний позов суду не подав.

Відповідач - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, яке належним чином було повідомлене про час, день та місце розгляду справи, не направило в судове засідання свого уповноваженого представника, причин неявки суду не повідомило, відзиву на адміністративний позов суду не подало.

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Диспозиція ч.2 ст.44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Згідно підпункту 1 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 (надалі постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236), із відповідними змінами та в редакції чинній на час вчинення діяння, на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Судом встановлено, що 17.03.2021 року поліцейським роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лизан Ю.І. винесено постанову серії ГАБ №136130 у справі про адміністративне правопорушення, згідно змісту якої ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 44-3 КУпАП, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

При цьому, згідно змісту даної постанови, правопорушення полягало в тому, що ОСОБА_3 перебував в приміщенні Франківського районного суду м.Львова без засобів індивідуального захисту, маски чи респіратора, які прикривають ніс та рот, в тому числі виготовлених власноруч.

З огляду на пояснення позивача щодо обставин винесення вказаної постанови, наявності в такій його адреси проживання, не зважаючи на допущені в постанові помилки щодо прізвища особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, серії і номера її пенсійного посвідчення, суд вважає, що така постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а тому він вправі оскаржити дане рішення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 і ч.3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За змістом ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст.252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

З урахуванням того, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП за те, що він перебував в приміщенні Франківського районного суду м.Львова без засобів індивідуального захисту, маски чи респіратора, які прикривають ніс та рот, в тому числі виготовлених власноруч, то матеріали справи повинні містити докази на підтвердження зазначених обставин.

Так, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином, фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених в постанові від 31.07.2018 у справі № 712/5675/17.

В матеріалах справи така фіксація чи інші докази правопорушення, передбачені ст.251 КупАП, відсутні. Відповідачі, отримавши в порядку ст.269 КАС України, копії позовної заяви з доданими до такої документами, у встановленому порядку та строки не надали жодних доказів вчинення позивачем правопорушення, хоча мали можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність своїх дій на стадії судового розгляду справи, а відтак суд вирішує справу, обмежившись доводами та доказами наданими позивачем, що відповідає положенням КАС України.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано жодного доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, і в спростування наведених позивачем в своєму позові обґрунтування, зокрема, про наявність в нього маски, яка прикриває рот і ніс, під час перебування 17.03.2021 року в приміщенні Франківського районного суду м.Львова, а також про неможливість реалізувати ним процесуальні права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема право на захист. Крім цього, такі доводи позивача підтверджуються показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 .

Оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення позивачем, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Суд враховує правову позицію, сформульовану Верховним Судом в постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Виходячи з наведеного, з огляду на встановлені судом обставини та враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено, а відповідачем не представлено жодного належного, об`єктивного та обґрунтованого доказу, який би спростовував доводи позивача, підтверджував правомірності оскаржуваної постанови та вказував на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП, суд дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а відтак незаконним, тому з метою ефективного захисту прав позивача, враховуючи положення ст. 2, 5, 6, 9, 286 КАС України підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Разом з тим, суд вважає, що вирішуючи даний публічно-правовий спір, слід вирішити питання належного відповідача у справі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно дефініції, наведеної у п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст.222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.44-3 КУпАП підвідомчі органам Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави суду дійти висновку, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.2 ст.44-3 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Отже, відповідні працівники органів поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи вищенаведеної категорії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 по справі №724/716/16-а.

Суд звертає увагу, що органом Національної поліції у розглядуваній справі є Управніння патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, від імені якого, зокрема, поліцейський ОСОБА_2 , уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, беручи до уваги ту обставину, що адміністративний позов заявлено в тому числі до неналежного відповідача, в позовних вимогах ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лизана Ю.І. слід відмовити, задовольнивши такі вимоги до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Крім того, слід зазначити, що ч.3 ст.286 КАС України визначено повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, до яких віднесено право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Виходячи із змісту вказаної статті, місцевий загальний суд як адміністративний, при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не наділений іншими повноваженнями, ніж ті, які передбачені у ч.3 ст. 286 КАС України.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій поліцейського роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лизана Ю.І. щодо складання 17.03.2021 року постанови серії ГАБ № 136130 про адміністративне правопорушення та накладення на позивача адміністративного стягнення, задоволенню не підлягають.

При зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір, він звільнений від сплати такого відповідно до ухвали суду від 09.04.2021 року.

Порядок розподілу судових витрат встановлений ст.139 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно абз. 2 ч.5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, відшкодуванню з Державного бюджету України підлягають лише ті судові витрати, які були фактично понесені. Матеріали справи не містять доказів понесення сторонами судових витрат.

Вказані норми не передбачають стягнення з суб`єкта владних повноважень (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь держави судового збору, тому і відсутні підстави для стягнення на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 44-3, 245, 251, 252, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 5, 6, 9, 73-77, 90, 229, 241-246, 268, 271, 272, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 136130 від 17.03.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині вимог позову та у позовних вимогах до поліцейського роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лизана Юрія Ільковича відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, згідно п. 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України через Залізничний районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідачі: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 79053, м.Львів, вул.Перфецького, 19;

- поліцейський роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лизан Юрій Ількович, місцезнаходження за службовою адресою: 79053, м.Львів, вул.Перфецького, 19

Повне судове рішення складено та підписано 27.04.2021 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний