Справа № 120/5734/20-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5734/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух В.М.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

27 квітня 2021 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретарів судового засідання: Яремчук Л.С, Довганюк В.В.,

представників відповідачів: Ганченка С.А., Лісного В.В.,

представника позивача: Юрченка Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :
у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в якому просив визнати протиправними та скасувати:

-пункт 11 наказу №134 від 23.07.2020 року Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України "Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_1 , притягнення винних осіб до дисциплінарної та матеріальної відповідальностей" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби пального та мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_1 та в частині притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності;

- пункт 8 параграфу 4 наказу № 568 від 20.08.2020 року Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом "д" (через службову невідповідність);

- пункт 8 наказу №182 від 18.09.2020 року командира військової частини НОМЕР_1 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника служби пального мастильних матеріалів тилу військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 та військова частина НОМЕР_2 подали апеляційні скарги в яких просили скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послались на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представники відповідачів апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник позивача про задоволення апеляційних скарг заперечив, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційних скарг наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 22.12.2017 року проходив службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді начальника служби пального і мастильних матеріалів тилу, що підтверджується витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) №262 від 22.12.2017 року.

На підставі наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 24 червня 2020 року № 219ад "Про призначення службового розслідування щодо виникнення нестачі пально-мастильних матеріалів у військовій частині НОМЕР_1 " та наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 07 липня 2020 року №238ад "Про продовження строку проведення службового розслідування призначеного наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 24 червня 2020 року № 219ад" проведено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли виникненню нестачі пально-мастильних матеріалів у в/ч НОМЕР_1 , а також з метою встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною виникнення нестачі пально-мастильних матеріалів.

Згідно з п. 11 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 23 липня 2020 року №134 "Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_1 , притягнення винних до дисциплінарної відповідальності та матеріальної відповідальностей" за порушення вимог статей 16, 83, 96 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушення пунктів 2.10, 3.1.9, 3.2.3, 10.3.6 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України 16 липня 1997 року №300, яке полягає в невиконанні службових обов`язків і порушенні порядку обліку і контролю наявності матеріальних засобів, ненаданні доповіді старшому начальнику про нестачу пально-мастильних матеріалів, що безпосередньо призвело до завдання державі шкоди, відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України начальника служби пального та мастильних матеріалів тилу в/ч НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби за службовою невідповідністю та відповідно до пункту 2 статті 5 розділу II Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі" притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 15 (п`ятнадцяти) прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, що становить 32955 грн.

Пунктом 8 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №568 від 20.08.2020 року, капітана ОСОБА_1 , начальника служби пального та мастильних матеріалів тилу, звільнено з військової служби у запас за підпунктом "д" (через службову невідповідність).

За таких обставин, згідно п. 8 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.09.2020 року №182, капітана ОСОБА_1 , начальника служби пального і мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Не погоджуючись із вказаними наказами та вважаючи звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись нормами чинного законодавства дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року (Закон №2232-XII). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється:

-громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

- іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Частиною 4 ст. 2 Закону № 2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України №548-XIV від 24 березня 1999 року «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (Статут внутрішньої служби).

Згідно з ч.ч. 2, 4 вступу до Статуту внутрішньої служби визначено, що Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.

Дія Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та на інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 4 Статуту визначено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст.ст. 5, 6 Статуту внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно зі ст.ст. 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Так, Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно зі ст. 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Частиною 1 ст. 84 Дисциплінарного статуту визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно з ч.ч. 1, 7 ст. 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Відповідно до ст. ст. 86, 87 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Так, підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 (Порядок №608).

Згідно з п. 2 розділу І Порядку № 608, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку № 608, службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з п. 1-5 розділу V Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Так, у розділі 2 акту службового розслідування наведений опис обставин вчиненого правопорушення, а саме за результатами роботи головного спеціаліста відділу забезпечення технічними засобами та майном управління забезпечення технічними засобами та майном Центрального управління забезпечення пально-мастильними матеріалами Тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України з перевірки окремих питань служби пального та мастильних матеріалів у військовій частині НОМЕР_1 у період 22-24.06.2020, разом з недоліками у результаті знімання залишків на складі пального, виявлені розбіжності між обліковими даними та фактичною наявністю пального, що перевищують допустиму похибку при вимірюваннях на суму 2456538,97 грн. (акт №350/119/1/894/пс від 25.06.2020).

У ході проведення службового розслідування під час прийому та передачі справ і посад начальника служби пального та мастильних матеріалів тилу, начальника складу авіаційного пального, начальника складу автомобільного пального роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , комісією військової частини НОМЕР_1 за участі представника комісії Повітряних Сил, при знятті залишків пального, виявлені розбіжності між обліковими даними та фактичною наявністю пального, що перевищують допустиму похибку при вимірюваннях на суму 4273095,77 грн. (акт. №173 від 30 червня 2020 року), а саме:

-не вистачає авіагасу РТ 191 192 кг на суму 4 435 665,04 грн.;

- не вистачає А-92 Євро 5 Е5 920 кг на суму 28 991,01 грн.;

- не вистачає АІ-92 К5 Євро 816 кг на суму 30 429,61 грн.;

- не вистачає А-76 342 кг на суму 3190,68 грн.

Також, під час повторного зняття залишків (перезамірів) вищезазначеною комісією за участі старшого аудитора відділу забезпечення якості внутрішнього аудиту ЦТ УВА виявлені розбіжності на суму 4191 858,66 грн. (акт. №174, 175 від 01.07. 2020 року), а саме:

-не вистачає авіагасу РТ 187 358 кг на суму 4 346 709,21 грн.;

- не вистачає А-92 Євро 5 Е5 1010 кг на суму 31 822,13 грн.;

- не вистачає АІ-92 К5 Ебро 756 кг на суму 28186,11 грн.;

- не вистачає А-76 348 кг на суму 3 243,83 грн.

Так, службовим розслідуванням встановлено наявність недоліків і порушень, фактів незадовільного виконання службових, функціональних обов`язків з боку службових посадових осіб в/ч НОМЕР_1 та тилу Командування логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Основними причинами нестачі пально-мастильних матеріалів та її несвоєчасного виявлення у в/ч НОМЕР_1 стало:

-неналежне виконання функціональних і посадових обов`язків командиром, тимчасово виконуючим обов`язки заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу, начальником служби пального та мастильних матеріалів тилу, начальником складу авіаційного пального роти матеріального забезпечення та начальником складу автомобільного пального роти матеріального забезпечення, головами та членами внутрішньо-перевірочних комісій в/ч НОМЕР_1 ;

- не надання доповідей про факти виявлених розбіжностей між обліковими даними та фактичною наявністю пального начальником служби пального та мастильних матеріалів тилу в/ч НОМЕР_1 ;

- відсутність належного обліку пально-мастильних матеріалів на складах авіаційного та автомобільного пального в/ч НОМЕР_1 ;

- незадовільна якість перевірки посадовими особами тилу Командування логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України;

- неналежне виконання функціональних обов`язків начальником тилу, начальником відділу організації забезпечення ресурсами, старшим офіцером відділу організації забезпечення ресурсами та офіцером відділу організації забезпечення ресурсами тилу Командування логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

Відтак, за результатами проведеної перевірки комісія дійшла висновку, що в порушення вимог пунктів 3.1.9, 3.2.3 та 3.5.14 наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 року № 300 "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство ЗСУ", розділу XVIII та додатку 45 до інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 року № 440, начальник служби пального капітан ОСОБА_1 належним чином не організував облік у службі пального та на складах авіаційного та автомобільного пального, щомісячне зняття залишків на складах проводились формально або взагалі не проводились (акти щомісячних інвентаризацій належним чином не оформлені - відсутні підписи внутрішньо-перевірочної комісії та матеріально-відповідальних осіб), відмітки про проведення звірок між підрозділами військової частини в книгах обліку не відображені, хоча в "Журналі результатів звірки обліку військового майна" відмітки про проведення звірок з деякими підрозділами відображені, що свідчить про формальний підхід до проведення звірок.

Також, у п. 4.11 акту службового розслідування зазначені неправомірні дії ОСОБА_1 , причинний зв`язок між його діями та нестачею пально-мастильних матеріалів у в/ч НОМЕР_1 , які полягають у наступному:

-незадовільне керівництво службою пального та мастильних матеріалів тилу;

- належним чином не організував облік у службі пального та на складах авіаційного та автомобільного пального;

- не перевіряв не рідше одного разу на місяць наявність та якість пального, мастильних матеріалів, спецрідин та стан технічних засобів служби;

- не організовував проведення щомісячної інвентаризації пального, мастильних матеріалів і спецрідин внутрішньою перевірочною комісією;

- не організовував щомісячне зняття залишків на складах;

- не організовував роботу складів пального щодо приймання, зберігання та видачі пального, мастильних матеріалів та спеціальних рідин;

- не вживав заходів щодо забезпечення надійного збереження матеріальних засобів;

- приховував факт розбіжності між фактичною наявністю і обліковими даними на складі військової частини та проведення роботи в службі пального та мастильних матеріалів щодо пошуку причин розбіжностей, особисто ніяких заходів щодо контролю за наявністю пально-мастильних матеріалів, встановлення розміру нестачі та причин її виникнення не вживав.

На переконання комісії, вказані вище неправомірні дії позивача сприяли створенню передумов до втрати військового майна та завдання державі шкоди у розмірі 4191858,66 грн.

При цьому, згідно п. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Так, наказом командира в/ч НОМЕР_1 затверджено функціональні обов`язки начальника служби пального та мастильних матеріалів тилу.

Відповідно до змісту функціональних обов`язків начальник служби пального та мастильних матеріалів, серед іншого, відповідає за забезпечення частини пальним, мастильними матеріалами, спеціальними рідинами, які повинні відповідати вимогам державних стандартів і технічних умов, та технічними засобами служби, за правильне їх утримання, зберігання та витрати, а також за дотримання заходів безпеки при поводженні з ними та зобов`язаний:

-організовувати і контролювати виконання заходів щодо контролю якості під час приймання, зберігання і видачі ПММ;

- у складі комісії брати участь у перевірці (не рідше одного разу на квартал) стану зберігання, відстоювання, фільтрування і контролю якості ПММ на складі ПММ і збереження якості ПММ у баках ПС.

Крім того, відповідно до функціональних обов`язків начальника служби пального та мастильних матеріалів, затверджених командиром в/ч НОМЕР_1 24.12.2019 року, позивач повинен перевіряти не рідше одного разу на місяць наявність та якість пального, мастильних матеріалів, спеціальних рідин та стан технічних засобів служби.

Із матеріалів справи встановлено, що впродовж 2019-2020 років у в/ч НОМЕР_1 проводились інвентаризаційні перевірки пального, що підтверджується актами інвентаризації пального, мастильних матеріалів та технічних засобів служби пального в/ч НОМЕР_1 від 01.07.2019 року, від 08.08.2019 року, від 28.12.2019 року, від 05.03.2020 року, інвентаризаційними описами станом на 01.07.2019 року, 01.08.2019 року, 01.01.2020 року, 01.03.2020 року, актом перевірки служби пально-мастильних матеріалів в/ч НОМЕР_1 від 09.06.2020 року.

При цьому, у інвентаризаційних перевірках пально-мастильних матеріалів 01.07.2019 року, 08.08.2019 року ОСОБА_1 особисто приймав участь, а у періоди проведення інших перевірок/інвентаризацій участь приймали особи, які виконували його обов`язки.

Вказаними актами інвентаризації пального, мастильних матеріалів та технічних засобів служби пального в/ч НОМЕР_1 не встановлено розбіжностей та нестач пально-мастильних матеріалів.

Крім того, із акту перевірки служби пально-мастильних матеріалів в/ч НОМЕР_1 від 09 червня 2020 року встановлено, що на складі ПММ в/ч НОМЕР_1 нестач та надлишків не виявлено, а контроль за фактичною наявністю, економічним та раціональним використанням пально-мастильних матеріалів у в/ч НОМЕР_1 відповідними посадовими особами здійснюється на задовільному рівні.

Тобто, фактична наявність пального перевірялась інвентаризаційною комісією, створеною у відповідній військовій частині, а ОСОБА_1 приймав участь та скріплював підписом акти за результатом її проведення в ході проведення якої нестач та надлишків не виявлено.

Проте, вказані результати проведених інвентаризаційних перевірок не були враховані відповідачами під час службового розслідування.

Щодо неправомірних дій позивача у не організації проведення щомісячної інвентаризації пального, мастильних матеріалів і спецрідин внутрішньою перевірочною комісією, то в обов`язки позивача вчинення таких дій не входить з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000 року №748 відповідальність за організацію інвентаризації військового майна несе командир (начальник) військової частини, який повинен створити належні умови для її проведення у стислі терміни, визначити об`єкти (крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим) і терміни проведення інвентаризації.

Тобто, саме до повноважень командира військової частини віднесено здійснення організації належних умов для проведення інвентаризації та покладено на нього відповідальність за організацію проведення інвентаризації військового майна, в тому числі пально-мастильних матеріалів.

Крім того, із акту службового розслідування встановлено, що як неправомірну дію, яка сприяла створенню передумов до втрати військового майна, ОСОБА_1 визначено - приховування факту розбіжностей між фактичною наявністю і обліковими даними на складі військової частини та проведення роботи в службі пального та мастильних матеріалів, щодо пошуку причин розбіжностей, особисто ніяких заходів щодо контролю за наявністю пально-мастильних матеріалів, встановлення розміру нестачі та причин її виникнення не вживав, доповіді старшому начальнику про нестачу пально-мастильних матеріалів не подавав.

Так, із змісту пояснень, наданих ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування, встановлено, що доповідь стосовно виявленого можливого факту нестачі не надано, оскільки в даному випадку позивач вважав, що є помилка в облікових даних, яку буде виявлено в подальшому.

Крім того, при проведенні відповідних перевірок та інвентаризації пального, мастильних матеріалів та технічних засобів служби пального в/ч НОМЕР_1 не встановлено нестач чи розбіжностей, що підтверджується актами, затвердженими командиром військової частини від 01.07.2019 року, від 08.08.2019 року, від 28.12.2019 року, від 05.03.2020 року.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, сам розмір нестач мав розбіжності та підлягав неодноразовому коригуванню, остаточно був зафіксований в акті №175 від 01.07.2020 року і в наказі командира в/ч НОМЕР_1 №429 від 07.07.2020 року.

Таким чином, вказане вище свідчить про можливість допущення помилок і похибок при проведенні замірів та свідчить про необґрунтованість мотивів відповідача щодо не надання позивачем доповіді стосовної виявленої нестачі пально-мастильних матеріалів, оскільки самим суб`єктом владних повноважень не одразу було чітко та однозначно встановлено розмір виявленої нестачі.

Крім того, із матеріалів справи встановлено про те, що:

-у період з 17.05.2019 по 26.05.2019 відповідно до наказу №98 від 17.05.2019 позивач перебував у відрядженні;

- у період з 28.10.19 по 01.11.2019 відповідно до наказу №224 від 28.10.2019 позивач був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою;

- у період з 11.12.2019 по 21.12.2019 відповідно до наказів №255 від 11.12.2019 та №263 від 21.12.2019 позивач перебував у госпіталі;

- у період з 21.12.2019 по 19.01.2020 відповідно до наказу №263 від 21.12.2019 позивач перебував у відпустці;

- у період з 30.03.2020 по 14.04.2020 відповідно до наказу №57 від 23.03.2020 позивач перебував у щорічній відпустці;

- у період з 15.04.2020 по 19.04.2020 відповідно до наказу №74 від 15.04.2020 позивач був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою;

- у період з 12.05.2020 по 11.06.2020 відповідно до наказу №82 від 28.04.2020 позивач перебував у щорічній основній відпустці.

Тобто, позивач був тривалий час відсутній за основним місцем несення служби у період виникнення нестачі пально-мастильних матеріалів, що в свою чергу впливає на визначення ступеню вини позивача у створенні передумов до втрати військового майна та завдання державі шкоди.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути на увагу на те, що у період з 12.05.2020 по 11.06.2020 відповідно до наказу №82 від 28.04.2020 позивач перебував у щорічній основній відпустці, а тому виконання його посадових обов`язків в цей період було покладено на іншу особу і саме після виходу позивача із щорічної відпустки було виявлено нестачу пально-мастильних матеріалів.

Стосовно посилань апелянтів на не належну організацію ОСОБА_1 обліку у службі пального, на складах авіаційного та автомобільного пального, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що під час службового розслідування та розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції встановлено ведення обліку було організовано та відбувалось як в паперовому, так і в електронному вигляді, а тому виявленні недоліки в його веденні не можуть бути віднесені до службової недбалості позивача.

Так, при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідачами не прийнято до уваги, що звільнення з військової служби застосовується тільки у випадку доведеності, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, а також в крайніх випадках, коли інші заходи дисциплінарного стягнення є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату.

При цьому, якісна перевірка фактів щодо дисциплінарних проступків є ключовою складовою забезпечення справедливого і рівного ставлення під час проведення службового розслідування та співмірності дисциплінарних стягнень.

Індивідуальні особливості особи, яка вчинила дисциплінарне правопорушення, повинні впливати на співмірність відповідного дисциплінарного стягнення.

Так, за результатами службового розслідування виявлено лише факт нестачі пально-мастильних матеріалів, проте безпосередньої вини у цій нестачі позивача не встановлено.

У судовому засіданні представники відповідачів зазначили про те, що іншим особам причетних до виявлених у ході службового розслідування порушень застосовані різні види дисциплінарних стягнень, зокрема: догани, суворі догани, попередження про неповну службову відповідність, пониження у військовому званні на один ступінь.

При цьому, відповідачем не доведено неможливість застосування іншого виду дисциплінарного стягнення та необхідність і доцільність застосування такого суворого виду дисциплінарного стягнення як звільнення за службовою невідповідністю.

Також, у судовому засіданні представники відповідачів зазначили про те, що по факту втрати військового майна та завдання державі шкоди порушено кримінальну справу по якій на сьогоднішній день триває досудове слідство і підозра ОСОБА_1 не пред`являлась.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що у разі встановлення вини та набрання законної сили обвинувальним вироком суду відносно ОСОБА_1 у відповідачів будуть усі правові підстави для прийняття наказу про звільнення позивача та пред`явлення цивільного позову про відшкодування шкоди.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувані накази відповідачів про звільнення позивача зі служби, не відповідають вказаним критеріям правомірності, є необґрунтованими та протиправними, а тому підлягають скасуванню, а позивач поновленню на посаді.

Крім того, згідно з ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Так, порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (Порядок №100).

Відповідно до абзаців 3, 4 п. 2, п. 8 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з п. 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 2 п. 8 Порядку №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 виданої військовою частиною НОМЕР_1 середньоденне грошове забезпечення позивача складає 273,17 грн.

Так, час вимушеного прогулу позивача становить 86 робочих днів, а саме з 21 вересня 2020 року (наступний робочий день за днем звільнення) по 22 січня 2020 року включно (день ухвалення судом рішення у справі), а сума, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, становить 23492,62 грн.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 квітня 2021 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.