Справа № 2-а-6589/11
Суддя: Слободян Н. П.
Дата ухвалення: 2011-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Іванківський районний суд Київської області
Справа № 2-а-6589 2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року Іванківський районний суд Київської області в складі головуючої судді Слободян Н.П., при секретарі Мартовицькій Н.Є., за участю представника позивача Грищенко О.А., відповідача, його представника Журбенка І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Іванків справу за адміністративним позовом Іванківського районного центра зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю у зв`язку із встановленням факту належності безробітної особи до категорії зайнятих,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із зазначеним вище позовом до відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.04.2009 року ОСОБА_1 був зареєстрований у центрі зайнятості як такий, що шукає роботу. 05.05.2009 року йому було надано статус безробітного. Всупереч законодавства, ОСОБА_1 ще з 18.12.2006 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що співпало з датами надання йому статусу та періодами перебування його на обліку в центрі зайнятості. Ця інформація надійшла 17.08.2010 року на запит позивача ( № 501 від 17.08.2010 року) від Державного реєстратора відповідно до ст.. 20 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». В ході розслідування було встановлено факт самостійного працевлаштування ОСОБА_1 ( акт № 52 від 19.08.2010 року). Тобто останній не повідомив позивача про те, що він відноситься з 18.12.2006 року до категорії зайнятого населення. Сума допомоги по безробіттю, виплачена відповідачу, що підлягає поверненню становить 2725,82 грн. 20.08.2010 року відповідач був ознайомлений з наказом про повернення коштів № 49 від 19.08.2010 року. Однак на даний час кошти не, повернуті. Позивач просить стягнути з відповідача 2725,82 грн.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище.

У судовому засіданні відповідач та його представник позовних вимог не визнали, посилаючись на те, що дійсно ОСОБА_1 18.12.2006 року зареєструвався як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа ( по єдиному податку). У березні 2008 року він написав заяву в МДПІ про припинення підприємницької діяльності. У липні 2008 року він звернувся до державного реєстратора із заявою про припинення підприємницької діяльності. Оскільки реєструючись як суб`єкт підприємницької діяльності він подавав лише одну заяву та додані до неї документи, то вважав, що на підставі заяви про припинення підприємницької діяльності його реєстрація буде скасована. Про те, що слід вчинити ще будь-які дії йому ніхто не повідомив. Вважав, що вже не є приватним підприємцем. Ніякої підприємницької діяльності не здійснював, жодних доходів не 4/ отримував.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як свідчить довідка з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців ОСОБА_1 18.12.2006 року зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа. 03.07.2008 року до цього реєстру внесено рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності. Про те, що це рішення щодо припинення державної реєстрації не є остаточним скасуванням його реєстрації, як підприємця, і слід вчинити ще будь-які дії йому ніхто не повідомив. Вважав, що вже не є приватним підприємцем. Ніякої підприємницької діяльності не здійснював, жодних доходів не отримував. Реєструючись як безробітний у відповідача, він вважав, що давно не є приватним підприємцем. 24.04.2009 року ОСОБА_1 був зареєстрований у центрі зайнятості як такий, що шукає роботу. 05.05.2009 року йому було надано статус безробітного. За період перебування на обліку йому було виплачено допомогу по т безробіттю 2725 грн. 82 коп.

Відповідно до п. «б» ч.3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців. В даному випадку формально ОСОБА_1 не був виключений на час постановки на облік як такого, що шукає роботу та надання статусу безробітного Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб підприємців, хоча і подав заяву про прийняте рішення про припинення підприємницької діяльності. Не здійснював підприємницьку діяльність, вважаючи, що вчинив всі дії, що необхідні для скасування реєстрації його як підприємця. А отже не може вважатися таким, що самостійно забезпечував себе роботою.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»: «Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг», «Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України за моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг». В даному випадку умислу з боку відповідача чи зловживання не було, оскільки він був переконаний, що не є підприємцем. Жодна з посадових осіб ( і державний реєстратор, і посадові особи центра зайнятості) не попередили його про те, що необхідно перевірити скасування його реєстрації, як підприємця, він же вважав, що виконав всі дії щодо його скасування ще за кілька років до отримання статусу безробітного та допомоги від позивача.

Щодо клопотання представника позивача про застосування строків позовної давності, суд вважає, що позивач в даному випадку не пропустив встановлені ст.. 99 КАС України строки, оскільки вперше звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства 15.09.2010 року, у позові було відмовлено, проте, 11.04.2011 року зазначене рішення було скасовано, а провадження у справі закрито у зв*язку з тим, що зазначені справи мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства. З повторним і позовом до відповідача позивач звернувся після рішення апеляційної інстанції 08.08.2011 року.

На підставі ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття від 02.03.2000 року, ст.. 1, 2 Закону України «Про зайнятість населення», керуючись ст. 7, 12, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні лозову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: