Справа № 620/3225/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3225/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Клопот С.Л.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімнафтотранс» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімнафтотранс» до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімнафтотранс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Хімнафтотранс») звернулося до суду з адміністративним позовом до Північної митниці Держмитслужби (далі по тексту - відповідач, митний орган) в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102180/2020/00006;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA102000/2020/0000 84/2 від 29.07.2020 року;

- зобов`язати Північну митницю Держмитслужби прийняти митну декларацію № UA 102180/2020/100692 днем її фактичного подання - 28 липня 2020 року та відобразити її показники в усіх відповідних інформаційних ресурсах.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ТОВ «Хімнафтотранс» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.07.2020 року уповноваженою особою ТОВ «Хімнафтотранс» (далі - декларант) до митного оформлення подана митна декларація (далі - МД) № UA102180/2020/100692 та заявлено товар «Масло (ПОД) ТУ 113-03-476-82 зі змінами № 1-5», поставка якого здійснювалася на умовах DAP кордон Росія-Україна (ст. Суземка) у рамках зовнішньоекономічного контракту від 20.03.2019 року № 898, укладеного між ТОВ «ХІМНАФТОТРАНС» та ТОВ «AGRO IMPORT» (Естонія). Кінцевим одержувачем товару є ТОВ «Кабріолет» (Україна, 93113, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 353).

Відповідно до договору-доручення від 19.09.2019 року № 7 про надання митно-брокерських послуг, особою, яка надавала послуги при митному оформленні товару, є ТОВ ВКФ «МАРС».

Митну вартість товару було заявлено відповідно до ст. 58 Митного кодексу України - за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) на рівні 0,123 EUR/кг.

За поданою позивачем митною декларацією автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (далі - АСУР) у напрямку контролю правильності визначення митної вартості було згенеровано форму митного контролю за кодом 103-1 «Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби», 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»: «Наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству. Необхідно посилити контроль правильності визначення митної вартості. Проаналізувати зазначене рішення на предмет можливості застосування при поточному оформленні зазначеного товару».

Митним органом перевірку проведено шляхом аналізу поданих до митного контролю документів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною в митному органі інформацією про рівень цін на такі товари та порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Так, проведеною перевіркою встановлено наступне:

Згідно платіжних доручень від 18.06.2020 року № 49, 13.07.2020 року № 65 та 21.07.2020 року № 68 оплата за товар здійснена на підставі рахунку на оплату від 15.05.2020 року № 15, де сума на оплату товару зазначена нарівні 39360 EUR, та контракту від 20.03.2019 № 898, відповідно до якого товар сплачується на умовах 100% передоплати.

Згідно вказаних платіжних доручень сплачено тільки 22632,00 EUR, що не є 100% умовою сплати за товар відповідно п. 3.1 контракту.

Також, поставка товару здійснювалась відповідно до інвойсу від 27.07.2020 № 15/4, згідно якого вартість даного товару становить 7901,52 EUR, а відповідно до вказаного платіжного доручення покупець здійснив платіж на суму 22632,00 EUR, що є більше, ніж зазначено в інвойсі, тому викликає сумніви та неможливість упевнитись в дійсній вартості товару.

При цьому, позивач аргументує, що він має переплату коштів за минулі роки поставки та/або сплачує передплату заздалегідь. Але на підтвердження зазначеного жодні бухгалтерські документи до митного оформлення не надано.

Натомість, акт звіряння, на який позивач посилається у позові, не взято судом першої інстанції до уваги, оскільки такий акт не був предметом розгляду митниці.

Крім того, форма бланку інвойсу фірми ТОО «Агро Импорт» від 27.07.2020 року №15/4 відрізняється від інвойсів, які надавались даною фірмою при попередніх митних оформленнях спірного товару.

Також інформація зазначена в інвойсі щодо оплати за товар не підтверджується жодним документом.

Крім того, висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» 28.07.2020 року № 1563 не містить достатньої інформації, відповідно до якої можливо перевірити наявну у висновку інформацію, а саме: рівень ціни на масло «ПОД» ТУ 113-03476-82, виробником якого є ВАЗ «ЩЕКИНОАЗОТ» (Росія), на умовах поставки DAP - кордон Росія-Україна, оскільки відсутня інформація, на якій ґрунтується висновок. Також даний висновок не містить інформації щодо аналізу цінових пропозицій на аналогічну продукцію.

Враховуючи відсутність усіх відомостей щодо складових митної вартості, що підтверджують числові значення митної вартості товарів, а також відсутність можливості митного органу упевнитись в правильності заявленої митної вартості товарів, відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ декларанту запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості:

1) виписку з бухгалтерської документації;

2) інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартості товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Також, митним органом декларанта було повідомлено, що за власним бажанням він може подати додаткові наявні в нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

У свою чергу, ТОВ «Хімнафтотранс» не надано додаткові документи ні на запит митного органу, ні за власним бажанням.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 та ч. 4 ст. 57 МКУ проведена консультація з декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митного органу, визначення основи вартості та обміну наявною інформацією. У митного органу наявна цінова інформація ЄАІС ДМСУ: митні декларації від 27.04.2020 № UA100710/2020/505524 та 13.05.2020 № UA102180/2020/100492 - 0,184 євро/кг. Митну оцінку товару здійснено за ціною договору щодо ідентичних товарів з розрахунку 0,184 євро/кг.

Після проведення усіх передбачених законодавством дій, Північною митницею Держмитслужби митну вартість товару скориговано відповідно до ст. 59 Митного кодексу України за другим методом (щодо ідентичних товарів), який ґрунтується на раніше визнаній митній вартості ідентичного товару та відповідно до наявної у митного органу цінової інформації ЄАІС ДМСУ, про що було винесене рішення від 29.07.2020 року № UA102000/2020/000084/2 про коригування митної вартості (далі по тексту - оскаржуване рішення).

На підставі вказаного рішення митницею відмовлено декларанту у митному оформленні (випуску) спірного транспортного засобу, про що оформлена картка відмови № UA102180/2020/00006 (далі по тексту - картка відмови).

Позивач, вважаючи прийняті відповідачем оскаржувані рішення та картку відмови протиправними, звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що митне оформлення шляхом прийняття митним органом рішення про відмову у митному оформленні, а тому до такої митної декларації неможливо оформити аркуш коригування.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Митного кодексу України (далі по тексту - МК України), Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Правовими положеннями статті 57 МК України регламентовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст. 58 цього Кодексу.

Так, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Положеннями статті 53 МК визначено, що одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями ч.3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Проте, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вище вже зазначалося судом апеляційної інстанції, саме метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо ідентичних товарів і застосовано митним органом, оскільки 13.05.2020 року ТОВ «Хімнафтотранс» за митною декларацією № UA102180/2020/100492 здійснив митне оформлення ідентичного товару, тобто товару, який за своїми фізичними характеристиками, якістю, країною виробництва та виробником є ідентичний спірному товару (гр. 31 МД - опис товару).

При цьому, позивач здійснив митне оформлення ідентичного товару за митною декларацією № UA102180/2020/100492 за другим методом, тобто за ціною щодо ідентичних товарів.

Відповідно до ст. 33 МК України митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віданні, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.

Також, відповідно до пункту 5 Методичних рекомендацій під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації, зокрема, інформація з ЄАІС ДМСУ.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості та прийнятті рішення про коригування митної вартості митницею використовується наявна цінова інформація на аналогічні або подібні товари. При цьому, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. ст. 58-59 МКУ, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Враховуючи відсутність у поданих документах усіх відомостей щодо складових митної вартості, а також відсутність можливості митного органу упевнитись у правильності заявленої митної вартості, а також те, що у ході проведених з позивачем консультацій останній не надав цінової інформації щодо імпорту ідентичних та/або подібних товарів на митну території України, відповідачем у якості інформації обґрунтовано використовувалася інформація ЄАІС ДМСУ щодо вартості заявленого до митного оформлення товару.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що Північною митницею Держмитслужби митна вартість спірного товару законно скоригована за другим методом, тобто з з дотриманням вимог ст. ст. 58-59 МК України.

Відповідно ч. 7, ч. 8, ч. 9 ст. 55 МК України у випадку незгоди декларанта з рішенням про коригування заявленої митної вартості товару або неможливості надати додаткові документи за зверненням декларанта або уповноваженої особи митницею здійснюється випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів під гарантії, строк яких не перевищує 90 днів.

Протягом 80 днів з дня випуску товару у вільний обіг декларант може подати додаткові документи щодо підтвердження заявленої митної вартості товару, які митниця зобов`язана розглянути і прийняти рішення щодо скасування рішення про коригування митної вартості товару або надати обґрунтовану відмову.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митниця розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Причиною митного оформлення товару під гарантійні зобов`язання є незгода із визначеною (скоригованою) митним органом митною вартістю товару, а метою такого митного оформлення є надання додаткових документів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару. Позивач скористався наданим йому правом щодо випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов`язання з метою надання додаткових документів, які б підтверджували визначену ним за методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, митну вартість спірного товару.

За зверненням декларанта спірний товар випущено у вільний обіг, згідно частини 7 ст. 55 МК України, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу, що і підтверджується копією митної декларації від 29.07.2020 року № UA102180/2020/100697. Сума гарантійних зобов`язань становилп 25 435,03 грн., які спливали 27.10.2020.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання прийняти МД№ UA102180/2020/100692 днем її фактичного подання - 28.07.2020, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 248 МКУ митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно ст. 255 МКУ митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Як передбачає частина 11 ст. 264 МК України, митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених ст. 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 254 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Рішення про відмову у митному оформленні складається за допомогою автоматизованої системи митного оформлення у межах строку, відведеного ст. 255 МК України для завершення митного оформлення.

Тобто, рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного ст. 255 МК України для завершення митного оформлення шляхом оформлення картки відмови.

Отже, митне оформлення митної декларації завершується або її оформленням, або заповненням картки відмови.

У разі відмови у митному оформленні така митна декларація перегляду не підлягає.

Крім того, що даному випадку, у зв`язку з відмовою у митному оформленні митної декларації № UA102180/2020/100692, позивач подав до митного оформлення нову митну декларацію № UA102180/2020/100697, яка оформлена митним органом.

Крім того, законодавець передбачив можливість внесення змін до митної декларації, зокрема у таких випадках:

1) до моменту завершення митного оформлення - шляхом внесення змін або відкликання митної декларації (пункт 33 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450 (із змінами і доповненнями), далі - Положення);

2) після завершення митного оформлення - шляхом оформлення аркушу коригування до митної декларації (пункт 37 Положення).

У даному випадку, вказані методи застосувати неможливо, оскільки, по-перше, митне оформлення вже завершене, по-друге, митне оформлення завершене не оформленням митної декларації, а шляхом прийняття митним органом рішення про відмову у митному оформленні, а тому до такої митної декларації неможливо оформити аркуш коригування.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімнафтотранс» - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 26.04.2021 року