Справа № 520/4522/21
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 р. Справа № 520/4522/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

при секретарі - Король Д.О.,

за участі позивача - Борзенка А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) про визнання дій неправомірними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 01.04.2021 року (Вх. № 01-26/30740/21), просить суд визнати неправомірними дії Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) щодо винесення постанови ВП №63017008 від 20.01.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші допомоги боржника, та такими, що порушують ст. ст. 254, 285 КУпАП, ст. ст. 2, 24, 28, 34, 74 Закону України "Про виконавче провадження"; скасувати постанову ВП № 63017008 від 20.01.2021 винесену Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що виконавче провадження №63017008 відкрито в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем проживання, перебування позивача або знаходження його майна з порушенням правил територіальної діяльності. Крім того, в силу приписів ст.34 Закону «Про виконавче провадження» відповідач повинен був зупинити виконавче провадження на час проходження позивачем військової служби.

Ухвалою суду від 06.04.2021 по справі було відкрито спрощене провадження з викликом сторін, з урахуванням приписів ст. 287 КАС України.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому, заперечуючи проти позову, просив у його задоволенні відмовити з тих підстав, що у спірних правовідносинах він діяв в рамках Закону України "Про виконавче провадження" та надав до суду матеріали виконавчого провадження.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.09.2020 року до відповідача надійшла заява Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про примусове виконання постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі № ЕАК 1947529 від 07.01.2020 року, про стягнення з боржника, ОСОБА_1 , коштів у розмірі 850 грн.

У відповідності до ст.ст. 24, 26 Закону України "Про виконавче провадження" 15.09.2020 державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63017008.

У подальшому державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_1 отримує дохід у Військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим 20 січня 2021 року державний виконавець, керуючись статтями 68, 69, 70 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Посилаючись на те, що у відповідача не було підстав для винесення вищевказаної постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем розташування боржника та його майна, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначений статтями 68-70 Закону №1404-VIII.

Так, статтею 68 Закону №1404-VIII визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

З системного аналізу наведених норм, вбачається, що чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань з заробітної плати в рамках виконавчого провадження шляхом надсилання постанови про звернення стягнення на заробітну плату роботодавцю боржника.

Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження №63017008 відповідачем прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника позивача по справі.

Враховуючи, що сума стягнення не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати, суд приходить до висновку про наявність підстав звернення стягнення на заробітну плату без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника.

Тому у межах даної справи відсутні підстави для визнання неправомірним дій та рішення державного виконавця про звернення стягнення на частину заробітної плати боржника.

Доводи позивача, що оскаржувана постанова відповідача протиправна, так як відкриття виконавчого провадження відбулося не за місцем знаходження боржника суд не приймає до уваги, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження №63017008 станом на теперішній час не оскаржена та є чинною, тобто, оскаржувана постанова від 20.01.2021 року прийнята в межах виконавчого провадження, протиправність відкриття якого ніким не встановлена. Разом з тим суд зазначає, що дана постанова не є предметом розгляду у даному спорі, а тому суд не дає оцінки правомірності цього рішення, проте вважає за необхідне зазначити, що у виконавчому документі, на підставі якого відкрито виконавче провадження, вказана адреса боржника: АДРЕСА_1 .

Доказів скасування в установленому законом порядку виконавчого документу, а саме постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі № ЕАК 1947529 від 07.01.2020 року позивачем до суду не надано.

Щодо посилання позивача на положення ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до приписів якої, на думку позивача, відповідач повинен був зупинити виконання виконавчих дій на період проходження позивачем військової служби на особливий період, суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

З пояснень позивача наданих в судовому засіданні встановлено, що позивач проходить військову службу за контрактом, а не за призовом, отже відсутні підстави для застосування положень вказаної норми Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 271, 272, 287, 297, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) (, адреса: 36004, Полтавська область, м. Полтава, вул. Чураївни, буд. 1/1) про визнання дій неправомірними та скасування постанови залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення може бути подана у десятиденний строк з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку визначеному ст. 297 КАС України або відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII КАС України.

Суддя Шевченко О.В.