Справа № 439/82/21
Суддя: Бородійчук О. І.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 439/82/21

Провадження № 2-а/439/4/21

23 квітня 2021 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Бородійчук О.І., з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Броди справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, молодшого лейтенанта поліції 1 батальйону 4 роти 2 взводу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Максимчук Ю.А. про визнання дій протиправними, визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3665655 від 13 січня 2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

25 січня 2021 року відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак, подав письмову заяву, в якій просить суд слухання справи проводити у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Биков О.В. в судове засідання не з`явився, однак, 12 лютого 2021 року суду подав відзив на позовну заяву позивача, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідач молодший лейтенант поліції 1 батальйону 4 роти 2 взводу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Максимчук Ю.А. в судове засідання не з`явилася.

Суд розглянув справу у відсутності сторін, на підставі долучених до справи доказів та у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України при цьому, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві, вбачається, що 13 січня 2021 близько 23:59 год. він, керуючи автомобілем OPEL ISIGNIYA, д.н.з. НОМЕР_1 в напрямку від м. Києва до м. Броди Львівської області по а/д М06 (Е40), в районі відмітки 375 км був зупинений поліцейським Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України молодшим лейтенантом поліції Максимчук Ю.А. Вказана посадова особа, з її слів, зупинила його через нібито порушення ним Правил дорожнього руху, а саме п. 14.6 а) - обгін заборонено на перехресті. За версією поліцейської він здійснив вказане порушення ПДР на 373 км. а/д Київ-Чоп. Вказану версію подій він заперечив та повідомив поліцейську, що він нікого ні на якому перехресті не обганяв, ніякий автомобіль, правил дорожнього руху не порушував.

Працівником поліції було оформлено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3665655 (а.с. 8)

Закон України «Про Національну поліцію» містить вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу. Згідно зі статтею 35 зазначеного документа поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Позивач вважає, що жодної з підстав зупинки ТЗ, яким він керував, не було.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст. 9 Конституції України та Закону України «Про ратифікацію Конвенції» від 17 липня 1997 року, Конвенція про захист прав людини та основних свобод та протокол до неї, є частиною національного законодавства України. Вимогами ст. 6 ЄКПЛ та ст. 2- 4 Протоколу № 7 до Конвенції, які застосовуються і при розгляді справ про адміністративне правопорушення, закріплено право особи на справедливий суд, що включає в себе право на доступ до матеріалів справи, право на захист та юридичну допомогу, право на надання доказів, проведення експертизи та залучення свідків, право бути повідомленим про час та місце слухання справи та присутнім при розгляді його справи судом. Та основне те, що особа має право бути негайно і детально проінформована зрозумілою для нього мовою компетентним органом державної влади про характер та причини обвинувачення, мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту та захищати себе особисто чи використовувати захисника.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Позивач вважає, що вимога відповідача зупинити автомобіль та надати для перевірки відповідні документи була незаконною.

Він зауважує, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач стверджує, що у вказаній справі йому не було надано жодного доказу порушення ПДР. Натомість, на вимогу надати хоч якісь докази порушення позивачем ПДР, йому було відмовлено. Більше того, поліцейська Максимчук Ю.А. грубо порушила його права, відмовляючи надати копію постанови для того, щоб він прочитав її у своєму автомобілі (на дворі йшов сніг та була температура -2?). Тільки після того як він вийшов з автомобіля та на вимогу поліцейської поставив підпис у постанові, йому було надано другий екземпляр постанови, хоча він не міг прочитати змісту постанови, так як на дворі було погане освітлення, а через низьку температуру скельця окулярів покрилися вологою. Відповідачем було порушено порядок та процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності; відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а саме, відмовлено у праві надати пояснення, подати докази, заявляти клопотання.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення. Натомість, у постанові місцем скоєння правопорушення записано спочатку 375 км. а/д Київ-Чоп, потім це закреслено поліцейською та зазначено 373 км. вказаної автодороги.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року). Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Із змісту заперечення представника Управління патрульної поліції в Рівненській області вбачається, що 14 січня 2021 року об 23 год. 59 хв. по автодорозі М-06 Київ-Чоп, 373 км позивач, керуючи транспортним засобом Opel Insignia, номерний знак НОМЕР_2 здійснив обгін на перехресті, чим порушив пункт 14.6 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення України (далі - КУпАП України). Після цього він був зупинений поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції Максимчук Ю.А.

У відповідності до частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно із пунктом 14.6 «а» ПДР України обгін заборонено на перехресті.

Обгін на будь якому перехресті заборонений у зв`язку з тим, що на цих ділянках проїзної частини існує підвищена небезпека для руху всіх учасників, крім того, увімкнення покажчика повороту може бути неправильно витлумачено іншими особами, які беруть участь у русі, що може спровокувати виникнення ДТП.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено відповідальність порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідач вважає, що всупереч ст. 77 КАС України позивач не довів та не підтвердив належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було, клопотання про їх витребування не заявлено. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, яким він обґрунтував свій позов, а саме того, що він дійсно не здійснював обгін на перехресті.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

В справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підстави для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 90 КАС України, жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. В даному випадку, поясненнями позивача в позовній заяві вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій. Так, з пояснень позивача та доданих до позову фотоматеріалів з інтернет ресурсу google maps, вбачається відсутність перехрестя в місці встановлення дорожнього знаку 5.60 «Кілометровий знак» з позначкою 373 на відрізку автодороги М-06, Київ-Чоп та намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності. Однак, 373 км це відрізок вказаної автодороги, який розпочинається від дорожнього знаку 5.60 «Кілометровий знак» з позначкою 373 та закінчується аналогічним дорожнім знаком з позначкою 374 та має протяжність 1000 метрів. Так, на даному відрізку вказаної автодороги приблизно на 373км+700м наявне перехрестя нерівнозначних доріг, а саме, вулиці Шкільна, с.Панталія, Дубенського р-ну., Рівненської області з автодорогою М-06, Київ-Чоп. Звертає увагу суду на те, що дане перехрестя позначене дорожніми знаками 2.1 «Дати дорогу» та 2.3 «Головна дорога», які встановлюється безпосередньо перед перехрестям та наявна дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей).

У відповідності до пункту 7.2.1 ДСТУ 2587-2010 Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Технічні вимоги. Методи контролювання. Правила застосування, розмітку за номером 1.1 застосовують:

б) для позначення меж смуг руху:

- перед перехрестями, пішохідними переходами і залізничними переїздами протягом не менше ніж 20 м (40 м) до розмітки за номерами 1.12або 1.13 або краю проїзних частин доріг, що перетинаються. Примітка. Розмір у дужках відповідає розміру елементів розмітки для ділянки дороги, де дозволено швидкість руху понад 60 км/год., розмір поряд без дужок - до 60 км/год. та на якому було вчинено правопорушення за яке передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП, за яке на 375 км вище вказаної автодороги було зупинено транспортний засіб Opel Insignia, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Перелік справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, встановлено у частині першій статті 222 КУпАП, відповідно до якої органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (частини перша, друга, третя і п`ята статті 122).

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Такої ж думки притримується Верховний Суд у своїй постанові по справі №127/12081/17 від 24 квітня 2019 року у справі № 286/3047/16-а від 26 лютого 2020 року.

Відповідно до постанови Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, зміни до КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07 листопада 2015 № 1395, якими урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України. Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26 травня 2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією. Поліцейський правомірно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу особи-правопорушника.

Також, звертає увагу суду, що зміст оскаржуваної постанови в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вказано технічні пристрої на які проводився відеозапис ВК-00101.

Тому, вважає, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону.

Отже, надані відповідачем відеозаписи можуть слугувати доказом в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм даного Кодексу.

З відеоматеріалів зрозуміло, що:

1. Розгляд справи проводився в порядку, передбаченому статтею 279 КУпАП, а саме:

-поліцейський оголосив про розгляд справи (відеозапис № );

- позивачу було роз`яснено його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (відеозапис № ).

-позивачу було надано змогу ознайомитися з відео з автомобільного відеореєстратора на якому було зафіксовано факт вчинення правопорушення (відеозапис № ).

До відзиву додано оптичний носій із відеозаписами події яка відбулася, з відеофайлів вбачається, що після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України та зупинки транспортного засобу поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини, позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягується до адміністративної відповідальності під час розгляду справи, позивача було ознайомлено з доказами, жодних переконливих доводів своєї невинуватості ним не надано.

Процедура розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення в тому числі і пояснення позивача було зафіксовано на нагрудний відеореєстратор поліцейського.

Позивачу було надано змогу ознайомитися з текстом оскаржуваної постанови коли він знаходився у транспортному засобі, що підтверджується відеозаписом № та спростовує пояснення позивача, та в подальшому було вручено копію серії ЕАН №3665655 від 14.01.2021 року.

Основним обов`язком водія є бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну (п. 2.3 «б»). ОСОБА_1 проігнорував правила дорожнього руху, в результаті чого здійснив вищезазначене правопорушення, за що й був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач вважає, щовідзиві на позов представник УПП в Рівненській області маніпулює фактами, посилається на закони або відомчі нормативні акти, які не мають значення до даного спору. Також не має доказів (відео фіксації, показів понятих) порушення ПДР, яке ніби то було скоєно ним на 373 км а/д Київ - Чоп.

Він зауважує, що не є працівником поліції, а тому вказана у Відзиві «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» не має до нього ніякого відношення. Зміни ж до законодавства про забезпечення безпеки дорожнього руху (Закон України від 14.07.20 №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху») взагалі не мають стосуються до даного випадку.

На його думку, не має відношення до справи як доказ схема перехрестя та додані скріншоти відрізку а/д 373+428, адже відповідно до пункту оскаржуваної Постанови «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення:» вказано «М06 КИЇВ-ЧОП 375КМ (виділене жовтим перекреслене поліцейською) М06 КИЇВ-ЧОП 373 КМ|…». 373 км розпочинається з того місця, де закінчується 372 км (відмітка 372 км) і продовжується до відмітки 373 км, і відповідно відмітка 373 км - це початок 374 кілометра. На доданій схемі (photo_2021-02-09_10-46-31) та скріншотах (Снимок веб-страницы_8-2-2021_153817_www.google.com.ua; Снимок веб-страницы_8-2-2021_153954_www.google.com.ua; Снимок веб-страницы_8-2-2021_154555_www.google.com.ua) зображено перехрестя, яке, очевидно знаходиться на 374 кілометрі а/д (373км+428м). На відмітці 373 КМ не має перехрестя, про що до суду надано скріншоти відповідного місця на а/д М-06 Київ-Чоп.

Щодо оцінки відео файлу «video_2021-02-09_13-42-51» доданого представником УПП до справи на диску: водій неідентифікованого транспортного засобу випереджає інший транспортний засіб, який рухається у попутному напрямку, а поліцейські, без включених проблискових маячків стоять на другорядній дорозі, заблокувавши її, а потім починають виїзд на головну дорогу, створюючи в даній дорожній обстановці передумову до ДТП. Категорично заявляє, що даний доказ (відео файл «video_2021-02-09_13-42-51») знову ж таки не має відношення до надуманого поліцейськими нібито порушення ним правил проїзду перехрестя.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

-випередження - рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі;

-обгін - випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху.

На відео не зафіксовано обгону, так як не видно, що водій неідентифікованого транспортного засобу проводить маневр, пов`язаний із виїздом на смугу зустрічного руху, яка позначається відповідно до ПДР.

Відповідачем було порушено порядок та процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а докази цього подані відповідачем до суду, зокрема, відеофайли: «», «», «» містять інформацію про це. Так, відповідач розглянув адміністративну справу за 2 кілометри від того місця де позивач ніби то здійснив обгін транспортного засобу на перехресті; йому було відмовлено у праві надати пояснення, подати докази, заявляти клопотання.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції, згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Керуючись ст. 6, 9, 72-77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3665655 від 13 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення, закрити.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 : адреса проживання: АДРЕСА_1 моб. Тел.: НОМЕР_3 , Адреса для листування (адреса робочого місця): АДРЕСА_2 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідачі: 1.Департамент патрульної поліції Національної поліції України Код вул. Федора Ернста, 3, м. Київ. 03048: тел.:+380 2. Максимчук Юлія Анатоліївна, поліцейський, молодший лейтенант поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, вул. Степана Бандери, 14 а, м. Рівне, 33028 +380 (0362) 63-38-06; .

Суддя О. Бородійчук