Справа № 260/868/20
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2021 рокум. Ужгород№ 260/868/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - не з`явився;

представника відповідача - не з`явився;

представника третьої особи - Воротнюк Д.В.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Закарпатський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Закарпатський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

В ході розгляду справи по суті третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Закарпатський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України було замінено на правонаступника - Закарпатський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідності до судового рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року по справі №807/1160/16 встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах в період з 20.11.1982 р. по 13.12.1984 р., з яких у період з 18.12.1982 року по 13.12.1984 року проходив службу в ДРА, де брав участь в бойових діях. 16.06.2015 року рішенням Закарпатської обласної контрольної МСЕК позивачеві була встановлена III група інваліда війни згідно отриманого поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Листом від 01.08.2016 року № 5640 ІНФОРМАЦІЯ_1 надав відповідь про те, що згідно витягу з протоколу № 52 від 08.07.2016 року документи позивача були повернуті до ІНФОРМАЦІЯ_2 з причин відсутності документа, що свідчать про причину та обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Однак, позивач зазначав, що ним до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності була надана копія висновку спеціаліста №113/15 від 25.02.2015 року Мукачівського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи про обставини поранення позивача під час проходження військової служби в ДРА, згідно якого зазначено, що множинні вогнепальні відламкові поранення (контузія) в правий плечовий суглоб, праве передпліччя, праву гомілку, праву кисть (1983р.) з наявністю зміцнілих шкірних рубців розмірами - на передній поверхні правого плечового суглобу рубець 1,0x0,5см, на зовнішній поверхні середньої третини правого передпліччя рубець 0,5x0,5см, на зовнішньої поверхні нижньої третини правої гомілки рубець 5,0x0,5см, на долонній поверхні правої кисті три рубці розміром від 0,5см до 1,5 см. в місцях поранення. Позивач наголошував, що даний висновок спеціаліста №113/15 від 25.02.2015 року слугував підставою для визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв у позивача, як колишнього військовослужбовця. Також, військово-лікарською комісією Західного регіону України протоколом №236 від 06.04.2015 року на засіданні було встановлено факт та причину поранення позивача, як такого, що пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Позивач зазначає, що ним 09.07.2019 року була скерована заява до Комісії про надання інформації щодо реалізації судового рішення до якої додана нотаріально завірена заява ОСОБА_2 , який в цей же період, що і позивач проходив військову службу в обмеженому контингенті Радянських військ в Афганістані та засвідчив, що обставини, згідно яких позивачем отримано поранення не пов`язані із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення позивачем дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Позивач наголошує, що висновок комісії про те, що ним не додано документ, який свідчить про причини та обставини поранення є неправомірним, оскільки єдиним нормативним актом, який визначає перелік документів, що додаються до заяви про причини та обставини поранення є Порядок, яким не визначено, який саме документ (медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, висновок експерта, протокол військово-лікарської комісії, довідка МСЕК, тощо) зобов`язана подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги. Позивач вказував, що нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 є належним доказом, що свідчить про причину та обставини поранення, відтак відповідач протиправно відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги не надавши правового висновку свідченням особи.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, оформлене Протоколом засідання комісії прийняте в порядку, спосіб та в межах наданих законом повноважень, а відтак правові підстави для його скасування відсутні.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача надіслала до суду пояснення на позов, згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказавши на те, що показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовця (колишнього військовослужбовця) факту перенесеного захворювання, травми, тощо, при цьому позивач мав можливості звернутися із запитом до архівних установ і отримати необхідну інформацію, яка стосується обставин отриманого ним поранення.

В судовому засіданні представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача та представника відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника третьої особи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 року №807/1160/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, де третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 було задоволено частково. Рішення Міністерства оборони України в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби оформлене протоколом №52 від 08.07.2016 року в частині п.23 про повернення заяви та доданих документів на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 - визнано протиправним. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 року (№857/1509/19) рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року у справі № 807/1160/16 залишено без змін.

Згідно витягу з Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16.08.2019 року №102 - розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову позивачеві в призначенні одноразової грошової допомоги (а.с. 10).

Зокрема, відповідно до витягу з Протоколу від 16.08.2019 року №102 - на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 за справою №807/1160/16 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 за справою № 857/1509/19 - було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), якого 13.12.1984 звільнено зі строкової військової служби та 15.06.2015 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія АВ № 0142657 від 15.06.2015) (а.с. 10).

Як зазначено у витязі з Протоколу від 16.08.2019 року №102 - заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975. Висновок спеціаліста судово-медичної експертизи від 25.02.2015 № 1 13/15, який складено зі слів заявника, та висновок військово-лікарської комісії Західного регіону від 06.04.2015 №236, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення (травми, каліцтва) (а.с. 10).

Також, згідно витягу з Протоколу від 16.08.2019 року №102 комісія зазначила, що висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 - які не подано на розгляд комісії (а.с. 10).

Не погодившись з висновком комісії про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивач звернувся з даним позовом до суду.

Зокрема, як вбачається із витягу з Протоколу від 16.08.2019 року №102 причиною відмови комісії Міністерства оборони України у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги слугувала відсутність документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, затверджено "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - Порядок №975).

Порядок №975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Відповідно до п. 11 Порядку № 975 (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;
сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У ст. 1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 975.

Таким чином, законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16-2 Закону № 2011-XII.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Разом з тим, статтею 16-4 Закон № 2011-ХІІ визначені підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.

Зокрема, відповідно до ст. 16-4 Закону № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, на виконання ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ, Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 975.

З системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності - надання особою вказаних у п. 11 Порядку №975 документів є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-ХІІ (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 16-4 Закону № 2011-ХІІ, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно позиції Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №822/220/18, вимога уповноваженого органу щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Зокрема, згідно п. 49 постанови від 10.04.2019 року у справі №822/220/18 Верховний Суд зазначив, що висновки Верховного Суду, висловленні у постанові від 05 жовтня 2018 року у справі № 265/7930/16-а, щодо застування п. 11 Порядку № 975 при вирішенні спорів щодо оскарження рішень Міністерства оборони України про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням відповідної групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, суперечать висновкам Верховного Суду, висловленим у постановах від 25 травня 2018 року у справі № 729/426/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 295/13892/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/3005/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 740/1538/17, від 29 січня 2019 року у справі № 293/342/17.

В матеріалах справи наявний Витяг з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця за №236 від 06.04.2015 року, згідно якого зазначено: "Поранення ОСОБА_1 підтверджене висновком спеціаліста №113/15 від 25.02.2015 р. Мукачівського міжрайонного відділення судово-медичної експерти, зокрема: - поранення: «Множинні вогнепальні відламкові поранення (контузія) в правий плечовий суглоб, праве передпліччя, праву гомілку, праву кисть (1983р.) з наявністю зміцнілих шкірних рубців розмірами - на передній поверхні правого плечового суглобу рубець 1,0x0,5см. на зовнішній поверхні середньої третини правого передпліччя рубець 0,5x0,5см, на зовнішній поверхні нижньої третини правої гомілки рубець 5,0x0,5см, на долонній поверхні правої кисті три рубці розміром від 3,5см до 1,5см, в місцях поранення», - поранення, контузія, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії" ( а.с. 13-15).

Позивач згідно позовної заяви зазначає, що Витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії за №236 від 06.04.2015 року є належним документом, який свідчить про причини та обставини поранення.

Надаючи правову оцінку зазначеному твердженню позивача, суд констатує наступне.

Суд зауважує, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

У відповідності до п. 21.21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з іншими документами, що підтверджують факт отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Відповідно до п. 21.3 Положення № 402 причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19. У випадку відсутності підстав для зміни або визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, протокол не складається, а заявнику надається письмове роз`яснення.

Згідно п. 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення; г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із змінами), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Відповідно до п. 21.7 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, військово-лікарськими комісіями можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п. 21.8 глави 21 розділу ІІ Положення № 402).

Враховуючи викладене, відсутність у абзаці 6 п. 11 Порядку № 975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.
Отже, відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами, що містять достовірні відомості про зазначені обставини.

Разом з тим, подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії від 06.04.2015 року №236 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Аналіз змісту п. 11 Порядку № 975 свідчить про те, шо питання призначення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, носить заявницький характер, тобто розглядається виключно за ініціативою заявника. Цим же пунктом Порядкувстановлено необхідність додання до заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, у тому числі, документа про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №822/220/18.

Так, відповідно до п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

При цьому, з огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством оборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи.

Таким чином, документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.

При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування.

Суд констатує, що надана відповідачеві разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, копія Витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії №236 від 06.04.2015 року не містить інформацію про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Таким чином, висновок спеціаліста №113/15, протокол засідання Витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії №236 від 06.04.2015 року - не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Зокрема, висновки спеціаліста у галузі медичної експертизи за №113/15 (а.с. 14-15) вказують лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, яке могло мати місце у 1983 році та згідно такого зазначено, що вказані поранення тільки імовірно (можливо) могли являтися наслідком поранень під час перебування на військовій службі у ДРА.

Щодо посилання позивача на те, що надана ним до відповідача нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 є належним та достовірним доказом того, що отримане позивачем поранення не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, суд констатує наступне.

Так, у матеріалах справи міститься копія нотаріально засвідченої заяви, згідно якої ОСОБА_2 вказує, що він проходив військову службу в Збройних Силах в період з листопада 1982 року по січень 1985 року, з яких в період 29.04.1983 року по 05.01.1985 року проходив службу в ДРА у військовій частині - Польова пошта № 57185 міста Шиндант, де брав участь у бойових діях і даною заявою підтверджує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так само проходив військову службу в Збройних Силах в період з 10 жовтня 1982 року по 13 грудня 1984 року, з яких в період 18.12.1982 року по 13.12.1984 року проходив службу в ДРА у військовій частині - Польова пошта № 27787 Пуліхумрі, де брав участь в бойових діях та отримав поранення під час військової операції по знищенню антиурядових банд формувань, яке не пов`язане із вчиненням ОСОБА_1 кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, та навмисного спричинення собі тілесного ушкодження (а.с. 7).

Суд зауважує, що як вбачається з вище зазначеної нотаріально засвідченої заяви, ОСОБА_2 та позивач проходили військову службу в ДРА у різних військових частинах, які знаходилися у різних містах, зокрема: ОСОБА_2 проходив військову службу в ДРА у військовій частині - Польова пошта № 57185 міста Шиндант, натомість позивач проходив службу в ДРА у військовій частині - Польова пошта № 27787 міста Пуліхумрі.

Згідно вимог абз. 2 п. 21.8 глави 21 розділу ІІ Положення № 402показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення).
Відповідно до абз. 3 п. 21.8 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 Прийняття ВЛК постанов про встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) без наявності документів, передбачених пунктом 21.7 та абзацом першим пункту 21.8 цієї глави, забороняється.

Враховуючи вище викладене, суд констатує, що нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 не є належним доказом того, що поранення (контузія, травма, каліцтво) позивача не пов`язана з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.

Таким чином, витяг з протоколу №236 від 06.04.2015 року та нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 , в обставинах цієї справи не є належними документами, що вказують на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача.

Жодних інших документів, які б свідчили про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження - позивач ані до відповідача ані до суду не надав.

Таким чином, позивачем не додано документ, який свідчить про причини та обставини поранення.

З огляду на зазначене, суд констатує, що не подання позивачем необхідних документів які б свідчили про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) позбавляє відповідача можливості перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-ХІІ (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи правову позицію Верховного суду суд приходить висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень діяв у межах наданих повноважень та у спосіб встановлений законом, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, буд. 6, м.Київ, 03168, ), де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -Закарпатський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (м. Ужгород, вул. Бородіна, 22, ) про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено 28.04.2021 року.