Справа № 201/12551/20
Суддя: Наумова О. С.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/201/1/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

05 квітня 2021 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Мілове» іменні Віктора Банних, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову серії № 138551 від 26.12.2020р. про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Ухвалою судді ОСОБА_2 від 05.01.2021р. відкрито провадження у справі і ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до положень п. 20 ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 12, 257, 268, 286 КАС України (а.с. 14).

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 06.06.2017р. 26.12.2020р. посадовими особами Відділу прикордонної служби «Мілове» імені Віктора Банних винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 138551, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 грн.

На переконання позивачки постанова є необґрунтованою та такою, що не містить об`єктивних та переконливих відомостей про те, що 25.12.2020р. вона здійснила перетин державного кордону України з тимчасово окупованої території до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску через державний кордон «Новоазовськ», оскільки це не відповідає дійсності та такі відомості взагалі відсутні.

Зазначені в постанові відомості посадові особи відповідача внесли до постанови, мотивуючи це тим, що в їх базах відсутня інформація про перетин позивачем кордону України в сторону РФ.

Крім того, посадові особи на свій розсуд внесли до оскаржуваної постанови відомості щодо її «щирого каяття», що не відповідає дійсності. Про вказане формулювання порушення порядку перетину державного кордону позивачці стало відомо лише після того, як їй вручили другий примірник постанови під підпис, її зміст не оголошувався. Після вручення другого примірника постанови посадові особи відповідача змусили її підписати документ, відповідно до якого вона визнає свою вину у начебто скоєному правопорушенні та зобов`язується не оскаржувати постанову та не звертатися за правовою допомогою. Відмовлено у наланні можливості скористатися правовою допомогою адвоката і попереджено, що її взагалі не пропустять на територію України, якщо вона не підпише другий примірник постанови. Не роз`яснено права, передбаченого ст. 63 Конституції України та ст.ст. 268, 279 КУпАП України.

Таким чином, на переконання ОСОБА_1 , оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів з порушенням вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, просила скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення серії № 138551 від 26.12.2020р.

На адресу відповідача 12.01.2021р. судом надсилалися копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів (а.с. 15).

Ухвала отримана відповідачем 31.01.2021р. (а.с. 16), однак відзив на позов не був наданий, у зв`язку із чим 02.03.2021р. відповідачеві повторно направлена копія ухвали про відкриття провадження і запропоновано скористатися правом подання відзиву протягом десяти днів з дня отримання вказаного листа або ж надати заяву про те, що відповідач не бажає скористатися своїм правом на надання відзиву (а.с. 17)

Станом на день розгляду відповідач Відділ прикордонної служби «Мілове» іменні Віктора Банних правом на надання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суддя приходить до такого висновку.

26.12.2020р. постановою в.о. начальника відділення ВІПС відділу прикордонної служби ВПС «Мілове» ім. В. Банних капітана Франчук Т.А. визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

В оскаржуваній постанові вказано, що 26.12.2020р. під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через Державний кордон України «Мілове» виявлено громадянку України ОСОБА_1 , яка пояснила, що 25.12.2020р. приблизно о 19 годині 00 хвилин перетнула державний кордон України з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску через Державний кордон України н.п. «Новоазовськ» (ТОТ) на напрямку н.п. «Новоазовськ» (ТОТ) «Весело - Вознесенка» (РФ) здійснила виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації, чим порушила вимоги пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2019р. №815 «Про затвердження порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП (а.с. 7).

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП слід що, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і т.д.

Згідно ч. 1 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Згідно п.п. 6 п. 3 розділу II Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення затвердженої наказом МВС України від 08.09.2013р. № 898, інспектор мав право розглядати справу про адміністративне правопорушення та накладати адміністративне стягнення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_1 не погодившись з постановою про накладання на неї стягнення оспорює її, вказавши на те, що постанова містить недостовірну інформацію, вона не визнає щирого каяття та не була згодна з порушеннями, які вказані у постанові відносно неї. Вказала на те, що їй не були роз`яснені права та не надано часу для підготовки, для звернення за правовою допомогою, а сам зміст постанови не проголошувався, не взяті до уваги її пояснення та не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Немає у постанові посилань на належні та допустимі докази підтвердження неправомірного перетину державного кордону України з тимчасово-окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово - непрацюючий пункт пропуску.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як слід з ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконними шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як слід з ч. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач зі спливом одного місяця після отримання ухвали про відкриття провадження, правом на надання відзиву не скористався, доказів на обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної постанови до суду не надав.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що питання, яке є спірним - доведення факту порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї ОСОБА_1 стороною відповідача не доведено.

Також, суд звертає увагу на пояснення позивача щодо порушення його права на захист, у відповідності до ст. 251 КУпАП, а саме: не врахування пояснень правопорушника співробітником прикордонної служби під час складання постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відповідно до статті 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, а отже, права ОСОБА_1 були порушені, адже не було надано можливості скористатись правом надати пояснення, яке передбачено ст. 268 КУпАП.

Отже, доводи, які викладені у адміністративному позові позивачем слід вважати достовірними, а саме: не визнання щирого каяття та не згода з порушеннями, які вказані у постанові відносно неї і те, що її не були роз`яснені права та не надано часу для підготовки, для звернення за правовою допомогою, а сам зміст постанови не проголошувався, не взяті до уваги її пояснення та не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і їх слід тлумачити на користь позивача.

Крім того судом при огляді постанови у п. 3 резолютивній частини було встановлено, позивачу безпідставно як громадянину України була виказана погроза про заборону в`їзду в Україну у разі несплати штрафу, що є неправомірними діями з боку посадової особи прикордонної служби та порушення прав позивача як громадянина України.

Окремо, звертаючи увагу на гарантії статті 6 Конвенції, при розгляді вказаної категорії справ, суд підкреслює, що вона за своєю структурою в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне постанову скасувати, а тому вимоги позову підлягають задоволенню.

Варто відзначити, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу, або ж суду у передбачених статтею 221 КУпАП випадках та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 01.03.2021р. у справі № 490/843/15-а.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з квитанції № 029N3824М від 30.12.2020р. (а.с. 1) судовий збір сплачений ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 139 КАС України та Закону України «Про судовий збір» суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу прикордонної служби «Мілове» іменні Віктора Банних понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,40 грн. (а.с. 1), що є мінімальною ставкою судового збору, менше якого не сплачується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 20, 71, 77, 86, 90, 159-163, 186 КАС України, ст.ст. 222-1, 247, 251, 258, 283 КУпАП, ст. 33, 62 Конституції України,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Мілове» іменні Віктора Банних, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії № 138551 від 26 грудня 2020 року в.о. начальника відділення ВІПС відділу прикордонної служби ВПС «Мілове» ім. В. Банних капітаном Франчук Тетяною Анатоліївною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Стягнути з Відділу прикордонної служби «Мілове» іменні Віктора Банних за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений нею при подачі адміністративного позову судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене) (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.С. Наумова