Справа № 182/2679/21
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/2679/21
Провадження № 2-а/0182/34/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.04.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю представника позивача Сузанського Ф.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Дятлова А.М.

перекладача Старущенко Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Нікопольського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

Нікопольський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України.

В обґрунтування позову посилається на те, що в ході проведення Нікопольським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області сумісно з працівниками управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в Дніпропетровській області цільових профілактичних заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в м.Нікополі за адресою: АДРЕСА_1 . Нікопольським РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області та працівниками управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в Дніпропетровській області було встановлено, що вищевказаний громадянин знаходиться на території України нелегально, а саме: громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ізбоскан Узбекистан, паспорт НОМЕР_1 , виданий Ізбосканським РВ УМВС Андижанської області від 30 квітня 2012 року, дійсний до 23 грудня 2025 року, прибув в Україну 08 серпня 2014 року через КПП «Гоптівка». Після закінчення граничного терміну законного перебування на території України, відповідач не звертався до компетентних органів з питання легалізації свого перебування на території України, а також із клопотанням щодо продовження терміну перебування на території України, чим порушив ст.9 та ст.17 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; у строк, встановлений законодавством, територію України не залишив, від виїзду ухилився, внаслідок чого перейшов на нелегальне становище, чим порушив ст.3, ст.4 та ст.9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». За порушення правил перебування на території України відносно громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 06 квітня 2019 року було складено протокол про адміністративне порушення за ч.1 ст.203 КУпАП «Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України». Згідно постанови про адміністративне правопорушення, начальником Нікопольського районного відділу Комісаром С.М. на громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (1 700 грн. 00 коп.). Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень ст.26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», співробітниками Нікопольського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 4 від 06 квітня 2019 року про примусове повернення за межі України на громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , яким зобов`язано відповідача залишити територію України у термін до 26 квітня 2019 року. Відповідачем не було висловлено бажання оскаржити винесене відносно нього рішення № 4 від 06 квітня 2019 року і в подальшому рішення оскаржене не було. Відповідач був належним чином ознайомлений з вимогами ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку в разі ухилення від виїзду за межі України у визначений термін, однак, у визначений термін - до 24 листопада 2019 року - відповідач територію України не залишив та від виїзду ухилився, про що свідчать повідомлення від державної прикордонної служби за вих. № 0.184-25083/0/15 від 11 липня 2019 року та ГУ ДМС України в Дніпропетровській області за вих. № 1201.3.2/19880-20 від 04 червня 2020 року, у якій зазначено, що за результатами перевірки інформації, яка зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», що функціонує, відповідно до п.23 Положення про цю базу даних, затвердженого Наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25 червня 2007 року № 472, зареєстрованим у Мін`юсті України 05 липня 2007 року за № 765/14032, останній перетин кордону громадянина Республіки Узбекістану ОСОБА_1 здійснено 08 серпня 2014 року у напрямку в`їзду на територію України через пункт пропуску «Гоптівка». Враховуючи те, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 до теперішнього часу не виконав без поважних причин рішення про примусове повернення, прийняте відносно нього Нікопольським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, на території України перебуває незаконно та в нелегальному становищі, що є підставою для звернення з позовом з приводу затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на підставі ст.289 КАС України. За таких обставин просять суд примусово видворити за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що відповідач перетнув кордон 08.08.2014 року. Він міг знаходитись на території України 90 днів. Але дану вимогу проігнорував. Коли на відповідача було складено протокол про незаконне перебування на території України, йому було роз`яснено, що він повинен виїхати за межі України до 26.04.2019 року. Натомість, відповідач залишив місце свого проживання, зазначене ним в протоколі і переховувався від поліції в іншому місці. На даний момент відповідач знаходиться на території України, що й стало підставою для звернення до суду.

Відповідач в судовому засіданні факт свого незаконного перебування на території України підтвердив, однак, просив суд надати йому для добровільного виїзду з території України тиждень, оскільки з його рідних потім стягнуть витрати за квиток, який буде придбаний йому державою Україна. Додатково пояснив, що приїхав на територію України в 2014 році для роботи на морі в сезон. Однак, його обдурили і не заплатили грошей. Оскільки термін легального перебування на території України закінчився, а грошей, щоб оформити подальше перебування в Україні, в нього не було, побоявся звернутись до поліції. Тому проживав нелегально. Зараз проживає в жінки, з якою в нього все серйозно. Тому просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача позовні вимоги до свого довірителя визнав частково. Просить надати йому можливість виїхати з України самостійно, бо, у випадку примусового видворення за межі України, він не зможе протягом 5 років приїхати сюди. А в нього тут кохана жінка, з якою він планує одружитись і з якою він проживає 3 роки.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, в тому числі, щодо: примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України.

Відповідно до ч.7 ст.5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.46 КАС України, іноземці, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року), ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом, виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Ізбосканським РВ УМВС Андижанської області від 30 квітня 2012 року, дійсний до 23 грудня 2025 року, прибув на територію України 08 серпня 2014 року через КПП «Гоптівка». В ході проведення Нікопольським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області сумісно з працівниками управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, ГУНП в Дніпропетровській області цільових профілактичних заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в м.Нікополі за адресою: АДРЕСА_1 . В ході перевірки паспортного документу відповідача, з`ясувалося, що останній порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: ухилився від виїзду з України після прийнятого у відношенні нього рішення про примусове повернення.

Після втрати підстави для перебування на території України, згідно ч.16 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідач територію України не покинув, ухилився від виїзду з України, чим порушив правила перебування іноземців на території України та перейшов у нелегальне становище.

До територіальних підрозділів ГУДМС України в Дніпропетровській області з клопотанням щодо продовження терміну перебування на території України відповідач не звертався.

За порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду з території України відносно відповідача співробітниками Нікопольського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 06 квітня 2019 року було складено протокол про адміністративне порушення серії ПР МДН № 106271 за частиною першою ст.203 КУпАП (порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування на території України і транзитного проїзду через територію України).

Постановою від 06 квітня 2019 року ГУДМС України в Дніпропетровській області на відповідача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. 00 коп. на користь держави. Відповідачем штраф сплачено у повному розмірі.

06 квітня 2019 року Нікопольським РВ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про примусове повернення з України № 4, яким відповідача було зобов`язано залишити територію України до 25 квітня 2019 року.

Станом на 27 квітня 2021 року відповідач територію України не покинув.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документу та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України.

Цією ж статтею Закону передбачено, що рішення про видворення іноземця чи особи без громадянства (стосовно осіб, затриманих в межах контрольованих прикордонних районів при спробі або після незаконного перетину державного кордону України) повинно бути прийнято органом охорони державного кордону. Таке рішення про видворення може бути оскаржене до суду. Іноземець чи особа без громадянства зобов`язані покинути територію України у строк, зазначений в рішенні про видворення.

Примусове видворення іноземця чи особи без громадянства на підставі постанови адміністративного суду здійснюється лише у разі, якщо особа ухиляється від виїзду після прийняття рішення про видворення. Затримання і примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства здійснюється органами охорони державного кордону лише на підставі постанови адміністративного суду, яка приймається за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець чи особа без громадянства будуть ухилятися від виїзду.

Аналізуючи вищенаведені приписи Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд приходить до висновку про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обов`язкові обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про видворення за межі України; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про видворення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що такі особи будуть ухилятися від виїзду.

Обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення. Як вбачається з матеріалів справи, таке рішення щодо відповідача було прийнято. У відповідача відсутні документи, які б давали йому право офіційно перебувати на території України. Крім того, суд враховує також й те, що у відповідача близьких родичів, власного житла, постійного джерела існування та законних представників на території України немає.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ч.3 п.1.8. Інструкції «Про порядок про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженою наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, позовні заяви територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС про примусове видворення іноземців подаються до окружного адміністративного суду за місцезнаходженням відповідного органу, підрозділу за наявності однієї з таких підстав, а саме, якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземці будуть ухилятися від виконання рішення про примусове повернення.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі, прийняті, відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш, як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.1 ст.288 КАС України, позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, в тому числі, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш, як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.8 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до територіального підрозділу Державної міграційної служби України із заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Крім того, відсутні докази, які б свідчили, що відповідач залишав країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань в розумінні ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що відповідач ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України, тому наявні правові підстави для його примусового видворення за межі України, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.371 КАС України, рішення суду в частині примусового видворення іноземця чи особи без громадянства підлягає негайному виконанню.

Відповідно до положень ч.5 ст.288, ч.19 ст.289 КАС України, за подачу позовних заяв, передбачених даною статтею, судовий збір не справляється, а отже підстав для розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, немає, оскільки вони сторонами не були понесені.

На підставі викладеного, керуючись ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.5, 20, 46, 288, 289, п.3 ч.2 ст.371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України - задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до положень п.3 ч.2 ст.371 КАС України, рішення суду в частині примусового видворення іноземця чи особи без громадянства підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного адміністративного суду через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал