Справа № 808/2536/18
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 квітня 2021 року Справа № 808/2536/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Господарського суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Господарського суду Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суду:

- визнати протиправними дії господарського суду Запорізької області щодо відмови судді у відставці цього ж суду ОСОБА_1 у видачі довідки для перерахунку щомісячного довічного утримання з 01 січня 2018 року у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

- зобов`язати господарський суд Запорізької області видати ОСОБА_1 довідку «Про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди», із зазначенням, що суддівська винагорода, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, судді господарського суду Запорізької області, який перебуває на відповідній посаді, станом на 01 січня 2018 року складає 63432,00 грн., у тому числі посадовий оклад - 42288,00 грн., доплата за вислугу років - 21144,00 грн.

02 липня 2018 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 18 липня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18 липня 2018 року провадження у справі №808/2536/18 зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №808/2860/17.

Ухвалою суду від 19 березня 2021 року поновлено провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не видав позивачу довідку «Про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди», яка передбачена пунктом 2 Розділу III Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 200/14891 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 20 березня 2017 року № 5-1). Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 16 липня 2018 року надав до суду заперечення проти адміністративного позову (вх.№22136), в яких зазначає, що довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці видається відповідно до Додатку 2 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України на підставі особового рахунку за відповідний період і не містить у складі суддівської винагороди, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці, 1/12 частини допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Враховуючи викладене, відповідач відмовив у запиті позивача про видачу довідки для перерахунку щомісячного довічного утримання із зазначенням посадового окладу, 1/12 частини допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, вислугою років 50%, загальної суми суддівської винагороди, дати, з якої здійснюється нарахування цієї суддівської винагороди 01 січня 2018 року. Також, позивачу було роз`яснено, що до внесення змін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується на рівні 1600,00 грн., а з січня 2017 року прожитковий мінімуму для працездатних осіб встановлений на рівні 1600,00 грн. і посадовий оклад судді місцевого суду, який не змінився станом на 01 січня 2018 року і на цей час, становить 16000,00 грн. (1600,00 грн. х 10 мінімальних заробітних плат). З огляду на викладене, відповідач вважає, що він не вправі видати ОСОБА_1 довідку для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01 січня 2018 року із зазначенням в ній посадового окладу судді Господарського суду Запорізької області 42288,00 грн., доплати за вислугу років 21144,00 грн.; загальна сума суддівської винагороди станом на 01 січня 2018 року 63432,00 грн. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, 24 липня 2018 року відповідачем до суду подано письмові пояснення (вх.№23152), в яких зазначено, що заперечення проти адміністративного позову від 10 липня 2018 року №008779 було направлено на адресу Запорізького окружного адміністративного суду 11 липня 2018 року, позивачу направлено в електронній формі за вихідним №06-06/606 20 липня 2018 року за вказаною адресою представнику адвокату Соловйову В.М., що відповідає вимогам статей 175, 261 КАС України.

25 липня 2018 року представником позивача подано до суду клопотання (вх.№23301), відповідно до якого просить долучити до матеріалів справи лист Державної судової адміністрації від 24 липня 2018 року №11-13636/18 «Про суддівську винагороду».

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Указом Президента України від 31 липня 2000 року № 936/2000 позивач був призначений строком на п`ять років на посаду судді господарського суду Запорізької області.

Постановою Верховної Ради України від 8 липня 2005 року № 2789-IV ОСОБА_1 було обрано на посаду судді Запорізького апеляційного господарського суду безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року N 634-VIII відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції позивача звільнено з посади судді господарського суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом виконуючого обов`язки голови господарського суду Запорізької області Проскурякова К.В. від 01 вересня 2015 року № 12к відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України, статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_1 відраховано зі складу суду у зв`язку з виходом у відставку.

05 січня 2018 року позивач звернувся до відповідачі із заявою про видачу довідки для перерахунку щомісячного довічного утримання з 01 січня 2018 року у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Листом від 12 січня 2018 року Господарський суд Запорізької області відмовив у видачі такої довідки із посиланням на те, що станом на 12 січня 2018 року не затверджений кошторис та штатний розпис суму на 2018 рік.

Позивач, не погодившись з такими діями відповідача, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон 1402-VIII) у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Надання довідки про суддівську винагороду для обчислення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці передбачене Розділом III. «Документи, необхідні для призначення (перерахунку) щомісячного довічного утримання» Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1.

Згідно з частиною першою статті 135 Закону 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Відповідно до пункту 22 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 23 наведеного розділу Закону №1402-VIII установлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (далі Закон №2453-VІ).

Згідно з частиною третьою статті 133 Закону №2453-VІ посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VIII (далі - Закон №2246-VIII) визначено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня становить 3723,00 грн.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII) передбачено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина, для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.

Поряд з цим, згідно з частиною другою статті 133 Закону №2453-VI суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Як встановлено судами попередніх інстанцій позивач призначений на посаду судді до набрання чинності Законом №1402-VIII та не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон №1774-VІІІ, положеннями якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина, для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.

При цьому, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2018 року №5 визнано відсутність обґрунтованих підстав для звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІ положенням частини першої статті 8, частини третьої статті 22, частин першої, другої статті 24, частини першої статті 126, статті 130 Конституції України.

Тобто, на час розгляду цієї справи вказані положення Закону №1774-VІІІ є чинними, неконституційними у встановленому законодавством порядку не визнавалися.

При цьому, Закон №1774-VІІІ не містить вказівки щодо незастосування пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону до законів України № 1402-VIII та №2453-VI.

Отже, законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3723,00 грн; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600,00 грн.

Крім того, таким врегулюванням законодавець не порушив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, позаяк для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 805/2364/17, від 25 квітня 2018 року у справі № 820/2640/17, від 10 липня 2019 року у справі № 820/3217/17, від 30 липня 2019 року у справі № 820/1850/17, від 30 січня 2020 року у справі №П/811/1358/17 та від 05 серпня 2020 року у справі №808/2860/17.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не мав правових підстав для видачі позивачу довідки про розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, у іншому розмірі, який не передбачений Законами України №1402-VIII, №2453-VI.

Згідно із частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№23759/03 та №37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Водночас, відповідно до даного Висновку згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, від різних правових положень, звичаїв, доктринальних принципів, а також ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалось.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Господарського суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуваннями доповнень пункту 3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 28 квітня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов