Справа № 420/10413/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/10413/20
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідач - управління реклами Одеської міської ради, Одеська міська рада, про визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №178 "Про порядок розміщення вивісок на території міста Одеси", -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - управління реклами Одеської міської ради, Одеська міська рада, в якому позивач просить суд:

- зобов`язати виконавчий комітет Одеської міської ради опублікувати оголошення про відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року №178;

- визнати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року № 178 протиправним (незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року №178 зі змінами затверджено Порядок розміщення вивісок на території міста Одеси згідно додатку 1, затверджено форму технічного паспорта вивіски згідно додатку 2, затверджено форму заяви про реєстрацію технічного паспорта вивіски згідно додатку 3 тощо.

На думку позивача Рішення ВК ОМР прийняте з порушенням вимог законодавства України, яке регулює питання розміщення вивісок та інформаційних табличок, і одночасно цим рішенням порушено оспорюваний інтерес позивача.

Позивач вказує, що рішення органів місцевого самоврядування до змісту поняття законодавства не входять.

Також позивач посилається на те, що Законом №270/96-ВР та іншими нормативними актами встановлено лише два критерії розмежування вивісок та зовнішньої реклами: зміст інформації та місце її розташування. Ніяких інших додаткових умов, як от розмір вивіски або спосіб її виконання Закон №270/96-ВР не містить.

Розділом третім "Правила розміщення вивісок" Порядку передбачено вимогу розміщення вивісок у відповідності до технічного паспорту, погодженого з відповідними органами, а також порядок оформлення згаданого документу. Пунктом другим та третім Рішення ВК ОМР затверджено форму технічного паспорта вивіски та форму заяви про реєстрацію технічного паспорта вивіски.

Крім того, розділами четвертим "Плата у зв`язку з розміщенням вивіски", п`ятим "Робочий орган" та шостим "Відповідальність за розміщення та експлуатацію вивісок" передбачено інші приписи, що регламентують інші дії, пов`язані з технічними паспортами.

Пунктом 48 Правил №2067 встановлено, що забороняється вимагати від суб`єктів господарювання будь-які документи для розміщення вивісок чи табличок, не передбачені законодавством.

Отже, й вимоги Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси в частині отримання технічного паспорту для розміщення вивіски, на думку позивача, є такими що суперечать Закону №270/96-ВР й Правилами № 2067, що відповідно мають вищу юридичну силу.

30.10.2020 року від виконавчого комітету Одеської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач заперечує проти позовної заяви ОСОБА_1 , вважає вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, в задоволенні яких має бути відмовлено, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, в межах визначених законодавством повноважень з благоустрою населених пунктів та охорони об`єктів культурної спадщини, з метою покращення естетичного вигляду міста рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №178 затверджено Порядок розміщення вивісок на території міста Одеси.

Необхідність розробки та прийняття оскаржуваного у справі рішення була зумовлена відсутністю правового регулювання питання розміщення вивісок як на державному, так і на місцевому рівнях.

Так, частково регулюючи розміщення вивісок ліцензійними умовами провадження певних видів господарської діяльності, правилами сертифікації послуг харчування, готельної діяльності та правилами торгівлі різними видами товарів, законодавцем не надавалося визначення поняттю "вивіска", відмінного від поняття "реклама", не регламентувалося загального порядку розміщення таких вивісок та не визначалося відповідних уповноважених суб`єктів у цій сфері.

Відповідач зазначив, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №178 як регуляторний акт приймалося з дотриманням спеціальної процедури, визначеної Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", якою передбачено гарантії прозорості та врахування громадської думки при розробці нормативно-правового акту.

Розробка проекту рішення "Про затвердження Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси" передбачена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 року №557, яким внесено зміни до Плану діяльності виконавчого комітету Одеської міської ради з підготовки проектів регуляторних актів на 2007 рік. Розпорядженням Одеського міського голови від 22.11.2007 року №1320-01р термін підготовки проекту рішення продовжений у зв`язку з необхідністю оприлюднення проекту рішення з метою одержання зауважень та пропозицій.

Повідомлення про опублікування проекту рішення з аналізом регуляторного впливу оприлюднено у друкованому виданні Одеської міської ради - газеті "Одеський вісник" від 29.11.2007 року №261-262.

При цьому, сам проект рішення з аналізом його регуляторного впливу оприлюднено:

- 30.11.2007 року на офіційному сайті Одеської міської ради;

- 01.12.2007 року у друкованому виданні Одеської міської ради газеті "Одеський вісник", випуск №231-264.

Як вбачається зі змісту аналізу регуляторного впливу, необхідність розробки та прийняття виконавчим комітетом Одеської міської ради рішення про розміщення вивісок на території міста Одеси була зумовлена відсутністю правового регулювання зазначеного питання, що призводила до ряду негативних наслідків, відчутних на місцевому рівні:

- спотворення цілісного архітектурно-дизайнерського ансамблю міста, в першу чергу, історичного центру Одеси, через безконтрольне самовільне фасадах та дахах будинків і споруд різного роду вивісок, які не відповідали естетичним вимогам;

- порушення майнових прав, передусім прав територіальної громади м. Одеси, та ослаблення економічних основ місцевого самоврядування при здійсненні майнових операцій з об`єктами права комунальної власності, що відбувалося при безконтрольному використанні (а іноді і пошкодженні) фасадів будинків, які є власністю територіальної громади міста;

- розміщення вивісок, які не відповідали вимогам містобудування щодо формування безпечного та комфортного міського середовища й чинним нормативним актам у галузі будівництва, стандартизації та метрології;

- створення прецедентів вибіркового права через відсутність юридичного розмежування понять "реклама" та "вивіска", коли в одному випадку конструкція розглядається як вивіска і встановлюється лише за погодженням, а в іншому випадку - як зовнішня реклама, і її розміщують тільки згідно з дозволом, що призводить до виникнення конфліктів органів виконавчої влади та місцевого самоврядування з суб`єктами господарювання.

06.02.2008 року на офіційному сайті Одеської міської ради оприлюднене повідомлення про громадське обговорення проекту рішення, яке відбудеться 08.02.2008 року о 14:00 в Малій залі Одеської міської ради (Думська, 1).

При цьому, сам текст рішення виконавчого комітету Одеської міської від 14.02.2008 року №178 "Про порядок розміщення вивісок на території міста Одеси" ради оприлюднено:

- 21.02.2008 року на офіційному сайті Одеської міської ради за посиланням;

- 27.02.2008 року у друкованому виданні Одеської міської ради - газеті "Одеський вісник", випуск №48.

В подальшому до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №178 "Про порядок розміщення вивісок на території міста Одеси" були внесені відповідні зміни рішеннями виконавчого комітету Одеської міської ради від 18.01.2011 року №32, від 28.04.2011 року №196, від 26.07.2012 року №327, від 25.01.2018 року №44 та від 27.02.2020 року №49.

Крім цього, з метою роз`яснення вимог щодо естетичного вигляду вивісок рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.08.2015 року №282 затверджено графічну частину до Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси, застосування якої є обов`язковим на території в межах історичних ареалів міста Одеси "Центральний історичний ареал" і "Французький бульвар", території комплексних зон охорони, що визначені в "Історико-архітектурному опорному плані, зон охорони з визначенням меж історичних ареалів", що затверджені наказом Міністерства культури та туризму України від 20.06.2008 року №728/0/16-08, а також на будинки та споруди, що віднесені до об`єктів культурної спадщини.

Таким чином, як зазначає відповідач, оскаржуване у справі рішення прийняте виконавчим комітетом Одеської міської ради в межах визначених законом повноважень з благоустрою населених пунктів та охорони об`єктів культурної спадщини з дотриманням передбачених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" вимог розробки регуляторного акта, всебічним врахуванням громадської думки та з легітимною метою врегулювання розміщення вивісок у місті Одеси.

Регламентуючи загальні положення розміщення вивісок та підстави для їх демонтажу, Типові правила розміщення зовнішньої реклами не визначають порядок і механізм їх розміщення, уповноважених у цій сфері суб`єктів та не враховують особливостей розміщення вивісок на об`єктах культурної спадщини, в межах їх охоронних зон тощо. Разом з тим, зазначаючи у підставах для демонтажу порушення благоустрою території, законодавець тим самим відсилає до відповідних локальних нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування у цій сфері, адже безпосередньо до повноважень останніх і належить регулювання благоустрою територій населених пунктів.

Саме таким актом і є Порядок розміщення вивісок на території міста Одеси, прийнятий в межах визначених законом повноважень з метою здійснення належного контролю за розміщенням вивісок, які є елементами благоустрою міста Одеси в розумінні закону.

При цьому, відповідно до абз. 4 пп. 1.1 п. 1 Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси дія Порядку не поширюється на відносини, що виникають у зв`язку із встановленням та розміщенням елементів зовнішньої реклами у м. Одесі.

Виконавчий комітет Одеської міської ради звертає увагу, що оскаржуване у справі рішення поширює свою дію виключно на юридичних та фізичних осіб, які здійснюють господарську діяльність, до яких позивач (в тому числі, будучи кандидатом в депутати) не відноситься.

Натомість, жодних доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності та, відповідно, застосування до нього Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси до позовної заяви не додано.

З урахуванням наведеного, відповідач звертає увагу на постанови Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі №805/2979/17-а та від 12.02.2019 року у справі №826/7806/17, в яких суд касаційної інстанції зазначив, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

При цьому, Верховний Суд у постановах від 24.04.2018 року у справі №167/592/17, від 23.10.2018 року у справі №686/2818/15-а, від 03.04.2018 року у справі №592/11328/17 тощо вказав, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Враховуючи вимоги КАС України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Верховним Судом зазначено, що із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

У свою чергу, звернення до суду з позовною заявою про визнання нечинним вже прийнятого нормативно-правового акта передбачає наявність відповідного порушення останнім прав, свобод або законних інтересів особи. Проте, даний позов поданий ОСОБА_1 , який не є суб`єктом господарювання та до якого рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №178 "Про порядок розміщення вивісок на території міста Одеси" не застосовується.

На думку відповідача, наведене свідчить про відсутність у позивача підстав для оскарження спірного рішення та є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову без дослідження питання правомірності такого рішення.

23.11.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вимоги відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, позивачем не визнаються повністю.

На думку позивача, відповідачем не проаналізовано наявну на момент прийняття рішення правову базу, що призвело до припущення про відсутність правового регулювання.

Також позивач вважає, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач вийшов за межі наданих повноважень, доводи відповідача є безпідставними через те, що правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

Ухвалою суду від 24.11.2020 року задоволено клопотання позивача, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Одеську міську раду.

02.12.2020 року від третьої особи Одеської міської надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання протиправним (незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №178 "Про порядок розміщення вивісок на території міста Одеси".

В поясненнях Одеська міська рада звертає увагу, що, будучи колегіальним представницьким органом виключної компетенції, жодним чином не брала участі у прийнятті оскаржуваного у справі рішення. При цьому, повноваження щодо здійснення організації благоустрою населених пунктів, зокрема розміщення вивісок на території міста, належать до компетенції виконавчих органів ради, яким і є виконавчий комітет Одеської міської ради.

Як вже зазначалося у відзиві виконавчого комітету Одеської міської ради на позовну заяву, оскаржуване у справі рішення було прийняте в межах реалізації повноважень виконавчих органів міської ради з організації благоустрою населених пунктів.

В межах визначеної законодавством виключної компетенції рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року №1631-VI затверджено Правила благоустрою території міста Одеси.

У свою чергу, пунктом 6.9.1.1 Правил благоустрою населених пунктів визначено, що розміщення зовнішньої реклами та інформаційних вивісок на території міста Одеси здійснюється відповідно до чинного законодавства України, Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.04.2008 року №434 (зі змінами та доповненнями), Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №178 (зі змінами та доповненнями).

Таким чином, прийняте Одеською міською радо рішення про затвердження Правил благоустрою населених пунктів не регламентує порядок розміщення вивісок на території міста Одеси та відсилає в цій частині до оскаржуваного у справі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради - уповноваженого органу з організації благоустрою населених пунктів.

Також Одеська міська рада звертає увагу на необґрунтованість доводів позивача, який у клопотанні про залучення Одеської міської ради третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, зазначив про те, що "у разі задоволення позовних вимог Одеська міська рада матиме внести зміни до ухваленого нею рішення".

Третя особа звертає увагу суду, що жодних позовних вимог ані до рішення Одеської міської ради від 23.12.2011 року № 1631-VІ "Про затвердження Правил благоустрою території міста Одеси", ані до зобов`язання Одеської міської ради вчинити певні дії позовна заява ОСОБА_1 не містить.

02.12.2020 від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких Виконавчий комітет Одеської міської ради не погоджується з доводами, викладеними позивачем у відповіді на відзив, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, з огляду на наступне.

Перш за все, звертає увагу, що відповідь на відзив містить доводи, які знаходяться поза межами заявлених позивачами підстав позову, тоді як зміна підстав позову в передбаченому процесуальним законодавством порядку здійснена не була.

Проте, виконавчий комітет Одеської міської ради звертає увагу, що, зважаючи на невичерпність суспільних відносин, які потребують державного регулювання, законодавець не може регламентувати в нормативно-правових законодавчих актах кожен окремий випадок та окрему ситуацію.

Натомість, закони України містять загальні положення з регулювання суспільних відносин у конкретній сфері суспільного життя, гарантуючи реалізацію визначених Конституцією України прав, свобод та законних інтересів громадян та визначаючи суб`єктів, уповноважених на здійснення такої реалізації.

Законами України "Про місцеве самоврядування в України", "Про благоустрій населених пунктів" та "Про охорону культурної спадщини" на органи місцевого самоврядування покладено повноваження з організації благоустрою населених пунктів та забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини. При цьому, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством, органи місцевого самоврядування вільні у виборі найоптимальніших форм регулювання відповідних правовідносин на території міста.

Як вже зазначалося у відзиві на позовну заяву, необхідність розробки та прийняття оскаржуваного у справі рішення була зумовлена відсутністю правового регулювання питання розміщення вивісок як на державному, так і на місцевому рівнях.

З метою роз`яснення вимог щодо естетичного вигляду вивісок рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.08.2015 року №282 затверджено графічну частину до Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси, застосування якої є обов`язковим на території в межах історичних ареалів міста Одеси "Центральний історичний ареал" і "Французький бульвар", території комплексних зон охорони, що визначені в "Історико-архітектурному опорному плані, зон охорони з визначенням меж історичних ареалів", що затверджені наказом Міністерства культури та туризму України від 20.06.2008 року №728/0/16-08, а також на будинки та споруди, що віднесені до об`єктів культурної спадщини.

У відзиві на позовну заяву виконавчий комітет Одеської міської ради акцентував увагу на тому, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №178 як регуляторний акт приймалося з дотриманням спеціальної процедури, визначеної Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", якою передбачено гарантії прозорості та врахування громадської думки при розробці нормативно-правового акту.

Відповідач звертає увагу, що як редакцією від 11.09.2003 року, яка діяла на момент розробки оскаржуваного у справі рішення, так і чинною редакцією Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" не передбачено погодження Державною регуляторною службою України регуляторних актів, які розробляються органами місцевого самоврядування.

З урахуванням наведеного Державна регуляторна служба України об`єктивно позбавлена можливості надавати оцінку відповідності актів органів місцевого самоврядування принципам державної регуляторної політики, про що мав би бути обізнаний ОСОБА_1 як завідувач Сектору Державної регуляторної служби в Одеській області.

Вказане підтверджується і самою Державною регуляторною службою України, яка в листі від 12.11.2020 року №7349/0/20-20 вказує на те, що не може володіти інформацією щодо дотримання вимог регуляторного законодавства під час прийняття рішень органами місцевого самоврядування.

Враховуючи вищенаведене, лист Державної регуляторної служби України від 15.04.2016 року №2528/0/20-16 не є доказом порушення Одеською міською радою при прийнятті рішення принципів державної регуляторної політики, тоді як вказані доводи не заявлялися ОСОБА_1 в обґрунтування позову.

Таким чином, оскаржуване у справі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством, що не спростоване позивачем ані у позовній заяві, ані у відповіді на відзив.

Натомість, жодних доказів на підтвердження здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності та, відповідно, застосування до нього Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси ані до позовної заяви, ані до відповіді на відзив не додано.

Відповідач звертає увагу, що єдиним обґрунтуванням наявності у позивача підстав для оскарження Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси в позовній заяві зазначено те, що "постановою Одеської міської територіальної виборчої комісії Одеського району Одеської області від 28.09.2020 року №76... позивач зареєстрований кандидатом у депутати Одеської міської ради Одеського району Одеської області на перших місцевих виборах 25 жовтня 2020 року".

Враховуючи те, що передвиборна агітація завершена, а результати виборів депутатів до Одеської міської ради вже оголошені, обставини, зазначені позивачем в обґрунтовування підстав звернення до суду, на сьогодні відпали. Жодних інших доводів порушення оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради його прав, свобод та інтересів позовна заява не містить.

У свою чергу, звернення до суду з позовною заявою про визнання нечинним вже прийнятого нормативно-правового акта передбачає наявність відповідного порушення останнім прав, свобод або законних інтересів особи. Проте, даний позов поданий ОСОБА_1 , який не є суб`єктом господарювання та до якого рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №178 "Про порядок розміщення вивісок на території міста Одеси" вочевидь не застосовується.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Одеської міської ради (Думська площа, 1, м. Одеса, 65026, ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача управління реклами Одеської міської ради (65074, м. Одеса, вул. Косовська, 2д, ), Одеська міська рада (65026, м. Одеса, площа Думська, 1, ) про визнання протиправним та нечинним рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.02.2008 року №178 "Про порядок розміщення вивісок на території міста Одеси" - відмовлено повністю.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, порушені норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції закінчив розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

14.08.2008 року виконавчим комітетом Одеської міської Ради прийнято рішення №178 "Про порядок розміщення вивісок на території міста Одеси", яким, відповідно до підпункту 7 пункту "а" статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з метою впорядкування розміщення вивісок на території міста Одеси та приведення діяльності, пов`язаної з їх розташуванням, у відповідність до чинних нормативних актів, виконавчий комітет Одеської міської ради вирішено:

1. Затвердити Порядок розміщення вивісок на території міста Одеси (додаток 1).

2. Затвердити форму технічного паспорта вивіски (додаток 2).

3. Затвердити форму заяви на реєстрацію технічного паспорта вивіски (додаток 3).

4. Уповноважити Бюро естетики міського середовища та зовнішньої реклами при управлінні архітектури та містобудування Одеської міської ради (Хотін І.І.) у десятимісячний термін провести інвентаризацію вивісок, розташованих на території міста Одеси. Дані інвентаризації відобразити в електронному реєстрі обліку вивісок та місць їх розміщення.

5. Покласти виконання заходів з відстеження результативності цього акта на управління з питань міського дизайну та реклами Одеської міської ради.

(пункт 5 у редакції рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 18.01.2011 року №32).

6. Рішення набуває чинності з дня його офіційного оприлюднення, але не раніше 01 березня 2008 року.

7. Управлінню інформації Одеської міської ради ( ОСОБА_2 ) оприлюднити це рішення у встановленому законодавством порядку.

8. Контроль за виконанням цього рішення покласти на першого заступника міського голови Ворохаєва А.І.

Вказане рішення було прийняте з метою впорядкування розміщення вивісок на території міста Одеси та приведення діяльності пов`язаної з їх розташуванням відповідно до норм чинного законодавства.

Порядок розроблено з метою захисту майнових інтересів територіальної громади м. Одеси, юридичних та фізичних осіб, у власності яких знаходиться місце розміщення вивіски.

Вказане рішення було оприлюднене 27.02.2008 року у друкованому виданні Одеської міської ради газеті "Одеській вісник", випуск 48.

Позивач вважає, що прийняте виконавчим комітетом Одеської міської ради рішення від 14.02.2008 року №178 суперечить вимогам Закону України "Про рекламу" та Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.264 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Статтею 2 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №280) встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із приписами пункту 44 частини 1 статті 26 Закону №280, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до підпункту 7 пункту "а" частини 1 статті 30 Закону №280, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо організації благоустрою населених пунктів.

Статтею 4 Європейської хартії місцевого самоврядування від 15 січня 1985 року, ратифікованої Україною 15 липня 1997 року визначено, що органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

За змістом абзацу 1 частини 1 статті 1 Закону України від 06 вересня 2005 року №2807-IV "Про благоустрій населених пунктів" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2807), благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до статті 3 Закону №2807, система благоустрою населених пунктів включає: 1) управління у сфері благоустрою населених пунктів; 2) визначення суб`єктів та об`єктів у сфері благоустрою населених пунктів; 3) організацію благоустрою населених пунктів; 4) стандартизацію і нормування у сфері благоустрою населених пунктів; 5) фінансове забезпечення благоустрою населених пунктів; 6) здійснення державного, самоврядного і громадського контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 7) встановлення відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів.

Пунктом 4 частини 1 статті 21 Закону №2807 встановлено, що елементами (частинами) об`єктів благоустрою є засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону №2807, комплексним благоустроєм вважається проведення на визначеній території населеного пункту (мікрорайон, квартал, парк, бульвар, вулиця, провулок, узвіз тощо) комплексу робіт з улаштування (відновлення) покриття доріг і тротуарів, обладнання пристроями для безпеки руху, озеленення, забезпечення зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами, встановлення малих архітектурних форм, здійснення інших заходів, спрямованих на поліпшення інженерно-технічного і санітарного стану території, покращання її естетичного вигляду.

Статтею 31 Закону №2807 встановлено, що стандартизація і нормування у сфері благоустрою населених пунктів здійснюються з метою формування сприятливого для життєдіяльності людини середовища, в умовах якого забезпечуються захист довкілля, санітарне та епідемічне благополуччя населення, шляхом розроблення комплексу взаємопов`язаних нормативних документів, якими визначаються взаємопогоджені вимоги до об`єктів благоустрою.

До нормативних документів із стандартизації у сфері благоустрою населених пунктів належать документи, які містять: 1) визначення основних понять і термінів; 2) характеристику систем класифікації; 3) методи, методики та способи визначення об`єктів благоустрою населених пунктів; 4) метрологічні норми і вимоги до організації робіт з благоустрою населених пунктів; 5) інші нормативи із стандартизації у цій сфері, передбачені законом (частина перша статті 32 Закону №2807).

Законом, який визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, є Закон України "Про рекламу" від 03 липня 1996 року №270/96-ВР з подальшими змінами та доповненнями (надалі Закон №270).

Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про рекламу", законодавство України про рекламу складається з цього Закону та інших нормативних актів, які регулюють відносини у сфері реклами.

Отже, вказаний Закон передбачає регулювання правовідносин у сфері реклами не лише відповідно до його вимог, а й іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 1 Закону №270, надано визначення поняттю зовнішня реклама, за змістом якого це - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламо носіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно із нормою ч.1 ст.16 цього Закону, розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Вказана стаття Закону прямо передбачає необхідність прийняття виконавчим комітетом міської ради Порядку, який би врегульовував правовідносини з питань видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами. Такий порядок розробляється на підставі Типових правил, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29 грудня 2003 року були затверджені Типові правила розміщення зовнішньої реклами (далі Типові правила).

Пунктом 2 Типових правил визначено поняття, зокрема дозволу, а також вивіски чи таблички.

Дозвіл документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Вивіска чи табличка елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

За приписами п. 3 Типових правил, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Відповідно до вимог п.4 Типових правил, на територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.

За змістом пункту 13 частини 1 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить також надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при прийнятті рішення від 14.02.2008 року №178 "Про порядок розміщення вивісок на території міста Одеси" виконавчий комітет Одеської міської ради діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а також з використанням своїх повноважень з метою, з якою це повноваження надано. При прийнятті вказаного рішення відповідач діяв обґрунтовано, тобто з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Щодо доводів апелянта стосовно суперечності окремих положень Правил законам України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", благоустрій населених пунктів комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Благоустрій населених пунктів, відповідно до вимог ст. 2 цього Закону, передбачає:

- розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів;

- організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення;

- створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

За змістом п.9 ч.1 ст.21 цього Закону, елементами (частинами) об`єктів благоустрою є, зокрема, малі архітектурні форми.

Згідно з вимогами ч.2 ст.21 цього Закону, мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать, зокрема інформаційні стенди, дошки, вивіски.

При цьому, відповідно до вимог ч.2 ст.10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", до повноважень виконавчих органів сільських, селищних міських рад належить, зокрема, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до повноважень виконавчого комітету міської ради належить організація благоустрою населеного пункту.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія судді вважає, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що виконавчий комітет Одеської міської ради при прийнятті рішення діяв з метою виконання наданих йому повноважень у сфері благоустрою, з метою врегулювання правил розміщенням вивісок.

Щодо розділу другого "Вимоги до вивісок" розміщення вивісок у місті Одесі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до розділу ІІ оскаржуваного Порядку передбачено, що самовільно розміщена вивіска - це вивіска, про розміщення якої не повідомлено уповноважені органи відповідно до цього Порядку у визначений строк та спосіб, або щодо якої заявником не було усунуто невідповідності вивіски вимогам цього Порядку у визначений строк.

Визначення цього поняття не суперечить нормативно-правовим актам вищої юридичної сили. До того ж, безпосередньо сам Порядок не містить у своєму змісті жодних норм з приводу подання будь-якого повідомлення щодо розміщення вивіски.

Пунктами 4-6, 8-11, 12 розділу ІІІ передбачені вимоги до вивісок, зокрема, щодо місця розміщення вивіски, її змісту та форми, місць та способів, у які забороняється розміщення вивіски, розмірів, матеріалів, техніки та стилістики вивіски, її освітлення та щодо дотримання вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

Розділом IV Порядку передбачено власне порядок розміщення вивісок.

Розділом VI Порядку передбачений порядок демонтажу самовільно розміщених вивісок.

Вищевказані питання є питаннями благоустрою населеного пункту місцевого значення, вирішення яких законом віднесено до повноважень органу місцевого самоврядування (ч.1 ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні") та здійснено виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведені положення Порядку повністю кореспондуються із приписами Типових правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №178 від 14.02.2008 року "Про порядок розміщення вивісок на території міста Одеси" є правомірним.

Щодо дотримання вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Порядок розгляду і прийняття регуляторних актів регламентується "Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" від 11 вересня 2003 року №1160 (далі Закону №1160).

За приписами ст. 8 Закону №1160, стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу.

Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.

Відповідно до вимог ст.9 цього ж Закону, кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.

Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Статтею 12 Закону №1160 визначено, що регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Згідно з вимогами ст.13 Закону №1160, план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

За змістом Закону №1160, здійснення державної регуляторної політики органами та посадовими особами місцевого самоврядування встановлений Розділом VI.

Так, згідно з вимогами ст.31 Закону №1160 сільські, селищні, міські, районні у містах, районні та обласні ради з метою реалізації покладених на них цим Законом повноважень у здійсненні державної регуляторної політики можуть створювати у своєму складі постійні комісії з питань реалізації державної регуляторної політики або можуть покладати ці повноваження на одну з існуючих постійних комісій відповідної ради (далі - відповідальна постійна комісія).

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад з метою реалізації покладених на них цим Законом повноважень у здійсненні державної регуляторної політики створюють у своєму складі в межах граничної чисельності структурні підрозділи з питань реалізації державної регуляторної політики або покладають реалізацію цих повноважень на один з існуючих структурних підрозділів чи окремих посадових осіб відповідного виконавчого органу ради (далі - відповідальний структурний підрозділ).

Організаційне забезпечення здійснення державної регуляторної політики сільським, селищним та міським головою здійснює відповідальний структурний підрозділ виконавчого органу сільської, селищної, міської ради.

Організаційні засади здійснення державної регуляторної політики у системі місцевого самоврядування у місті Києві визначаються цим Законом та Законом України "Про столицю України - місто-герой Київ".

Статтею 32 Закону №1160 встановлено, що планування діяльності сільських, селищних, міських, районних у містах, районних та обласних рад з підготовки проектів регуляторних актів здійснюється в рамках підготовки та затвердження планів роботи відповідних рад у порядку, встановленому Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та регламентами відповідних рад, з урахуванням вимог частин третьої та четвертої статті 7 цього Закону.

У разі внесення на розгляд сесії ради проекту регуляторного акта без аналізу регуляторного впливу відповідальна постійна комісія приймає рішення про направлення проекту регуляторного акта на доопрацювання органу чи особі, яка внесла цей проект (частина перша статті 33 Закону № 1160).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону №1160, оприлюднення з метою одержання зауважень і пропозицій проектів регуляторних актів, прийняття яких належить до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а також сільських, селищних та міських голів, проводиться до внесення цих проектів на розгляд засідання відповідного виконавчого органу ради або до внесення їх на затвердження відповідному сільському, селищному, міському голові.

Частиною 36 Закону №1160 встановлено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин, орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Колегією суддів встановлено, що розробка проекту рішення "Про затвердження Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси" передбачена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 року №557, яким внесено зміни до Плану діяльності виконавчого комітету Одеської міської ради з підготовки проектів регуляторних актів на 2007 рік.

Розпорядженням Одеського міського голови від 22.11.2007 року №1320-01р термін підготовки проекту рішення продовжений у зв`язку з необхідністю оприлюднення проекту рішення з метою одержання зауважень та пропозицій.

Повідомлення про опублікування проекту рішення з аналізом регуляторного впливу оприлюднено у друкованому виданні Одеської міської ради - газеті "Одеський вісник" від 29.11.2007 року № 261-262.

Проект рішення з аналізом його регуляторного впливу оприлюднено:

- 30.11.2007 року на офіційному сайті Одеської міської ради;

- 01.12.2007 року у друкованому виданні Одеської міської ради газеті "Одеський вісник", випуск №231-264.

Зі змісту аналізу регуляторного впливу вбачається, що необхідність розробки та прийняття виконавчим комітетом Одеської міської ради рішення про розміщення вивісок на території міста Одеси була зумовлена відсутністю правового регулювання зазначеного питання, що призводила до ряду негативних наслідків, відчутних на місцевому рівні:

- спотворення цілісного архітектурно-дизайнерського ансамблю міста, в першу чергу, історичного центру Одеси, через безконтрольне самовільне фасадах та дахах будинків і споруд різного роду вивісок, які не відповідали естетичним вимогам;

- порушення майнових прав, передусім прав територіальної громади м. Одеси, та ослаблення економічних основ місцевого самоврядування при здійсненні майнових операцій з об`єктами права комунальної власності, що відбувалося при безконтрольному використанні (а іноді і пошкодженні) фасадів будинків, які є власністю територіальної громади міста;

- розміщення вивісок, які не відповідали вимогам містобудування щодо формування безпечного та комфортного міського середовища й чинним нормативним актам у галузі будівництва, стандартизації та метрології;

- створення прецедентів вибіркового права через відсутність юридичного розмежування понять "реклама" та "вивіска", коли в одному випадку конструкція розглядається як вивіска і встановлюється лише за погодженням, а в іншому випадку - як зовнішня реклама, і її розміщують тільки згідно з дозволом, що призводить до виникнення конфліктів органів виконавчої влади та місцевого самоврядування з суб`єктами господарювання.

Основними цілями прийняття Порядку розміщення вивісок на території міста Одеси були:

1) створення сучасного правового простору щодо розміщення вивісок, який буде відповідати потребам як суб`єктів господарювання, так і територіальної громади міста, шляхом прийняття місцевого нормативно-правового акта, який врегулює процедуру розміщення вивісок та запобігатиме самовільному використанню комунальної власності при їх встановленні;

2) впровадження єдиної цілісної, впорядкованої, структурованої та прозорої системи в цій сфері, що дозволить:

- організувати взаємодію між суб`єктами господарювання, які розміщують вивіски, та органами місцевого самоврядування;

- запровадити єдину форму документа, відповідно до якого повинна розміщуватися вивіска, та порядок його погодження й реєстрації органами виконавчої влади та місцевого самоврядування, іншими уповноваженими особами;

- створити систему контролю за процесом розміщення вивісок, їх технічним станом;

3) найбільш повне задоволення потреб одеситів та гостей міста в етичному та естетичному використанні міського інформаційного простору, спрямованих на реалізацію конституційних прав громадян на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

06.02.2008 року на офіційному сайті Одеської міської ради оприлюднене повідомлення про громадське обговорення проекту рішення, яке відбудеться 08.02.2008 року о 14:00 в Малій залі Одеської міської ради (Думська, 1).

Текст рішення виконавчого комітету Одеської міської від 14.02.2008 року №178 "Про порядок розміщення вивісок на території міста Одеси" ради оприлюднено:

- 21.02.2008 року на офіційному сайті Одеської міської ради;

- 27.02.2008 року у друкованому виданні Одеської міської ради - газеті "Одеський вісник", випуск № 48.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оспорюване рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 лютого 2008 року №178 прийнято в межах повноважень відповідача, з дотриманням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Отже, за таких обставин, позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.