Справа № 160/6481/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

26 квітня 2021 року Справа 160/6481/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи "Широківський виправний центр (№75)" про визнання протиправними дії (бездіяльность), стягнення грошової компенсації за речове майно, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи "Широківський виправний центр (№75)", в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» (53734, Дніпропетровська область, Широківський р-н, село Водяне, вул. Молодіжна, 33, ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату позивачу в день звільнення (19.12.2019) компенсації за неотримане речове майно.

- стягнути з Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» (53734, Дніпропетровська область, Широківський р-н, село Водяне, вул. Молодіжна, 33, ) на користь позивача грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 19358,83 грн.

- стягнути з Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» (53734, Дніпропетровська область, Широківський р-н, село Водяне, вул. Молодіжна, 33, ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) на користь позивача за період із 20.12.2019 по день фактичного розрахунку, виходячи із розрахунку 539,82 грн в день. (станом на 22.04.2021 розмір виплати становить 263 432, 16 грн. 488 днів*539,82 грн.).

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що її подано з порушенням вимог ст. 161 КАС України, з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем сплачується судовий збір 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік встановлено з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн.

Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання вказаної позовної заяви становить - 908,00 грн.

Водночас, судовий збір позивачем не сплачено.

Натомість, в прохальній частині позовної заяви позивач просить звільнити його від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч. 1 п. 4 Закону України "Про судовий збір".

Суд, розглянувши вказане клопотання, зазначає наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674 від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач є громадянином, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

При цьому суд звертає увагу та враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), який полягає у такому:

…57. За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР Про оплату праці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений закономи строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

58. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях….

Також, як слідує із постанови Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі №802/1677/16-а (провадження №К/9901/47541/18), грошова компенсація за неотримане речове майно, що підлягало видачі під час проходження військової служби не є грошовим забезпеченням військовослужбовця (чи його складовою) і за своєю суттю не може вважатися оподатковуваним місячним/річним доходом такої особи.

Отже, в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674 позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заробітної плати, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки.

Визначена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону № 3674 пільга щодо сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, а також грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна не поширюється.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позивач не відноситься до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору.

Таким чином, недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання документу про сплату судового збору (квитанції установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення) за подання адміністративного позову у відповідності до Закону України Про судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Разом з позовною заявою позивач звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого зазначив, що в період часу з 14.08.2008 по 19.12.2019 він проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, звільнившись з посади заступника начальника з нагляду та безпеки та оперативної роботи ДУ «Широківський виправний центр (№75)» (53734, Дніпропетровська область, Широківський р-н, село Водяне, вул. Молодіжна, 33, ). Наказом Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» від 19.12.2019 року за номером 146/ОС «Про особовий склад», його було звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням) 19.12.2019 року. Після звільнення зі служби на його особисту платіжну картку в грудні 2019 січні 2020 року надходили грошові кошти від Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» в сумі близько 55 000 гривень, які він вважав компенсаційними виплатами, що була зобов`язана виплатити вказана установа при його звільненні зі служби, а саме виплатами вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, компенсації за раніше не отримане речове майно та іншими видами обов`язкових виплат, передбачених чинним Законодавством України. Тільки від моменту отримання відповідей з Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» вих. № М75/4-21 від 08.04.2021, позивачу стало відомо про те, що з ним не було проведено повного розрахунку при звільненні - не було здійснено виплату грошової компенсації за не отримане речове майно особистого користування відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», та до теперішнього часу вказану компенсацію він не отримав.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Так, позивач оскаржує бездіяльність Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» (53734, Дніпропетровська область, Широківський р-н, село Водяне, вул. Молодіжна, 33, ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату позивачу в день звільнення (19.12.2019) компенсації за неотримане речове майно.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 17.03.2021 року у справі №460/4872/20 зазначив:

" судами встановлено, що при звільненні з військової служби відповідач не виплатив ОСОБА_1 належні суми коштів у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, у зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який тривав у період з 01 березня 2018 року по 07 квітня 2020 року.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що спірні правовідносини, які склались у цій справі, стосуються несвоєчасного розрахунку з працівником при звільненні, а відтак є трудовим спором, строк звернення до суду для вирішення якого визначений у частині першій статті 233 КЗпП України.

Отже, спірним питанням у цій справі є визначення строку звернення до адміністративного суду з таким позовом та його дотримання позивачем.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби всіх належних йому сум.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах КЗпП України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20".

Позивач у своїй заяві про поновлення строку зазначає, що в період часу з 14.08.2008 по 19.12.2019 він проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, звільнившись з посади заступника начальника з нагляду та безпеки та оперативної роботи ДУ «Широківський виправний центр (№75)» (53734, Дніпропетровська область, Широківський р-н, село Водяне, вул. Молодіжна, 33, ). Наказом Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» від 19.12.2019 року за номером 146/ОС «Про особовий склад», його було звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням) 19.12.2019 року. Після звільнення зі служби на його особисту платіжну картку в грудні 2019 січні 2020 року надходили грошові кошти від Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» в сумі близько 55 000 гривень, які він вважав компенсаційними виплатами, що була зобов`язана виплатити вказана установа при його звільненні зі служби, а саме виплатами вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, компенсації за раніше не отримане речове майно та іншими видами обов`язкових виплат, передбачених чинним Законодавством України. Тільки від моменту отримання відповідей з Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» вих. № М75/4-21 від 08.04.2021, позивачу стало відомо про те, що з ним не було проведено повного розрахунку при звільненні - не було здійснено виплату грошової компенсації за не отримане речове майно особистого користування.

Як зазначалося вище, частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

При цьому, юридично значимими обставинами в межах спірних правовідносин є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Встановлюючи своєчасність розрахунку з позивачем при звільненні, суд зазначає, що позивача звільнено 19.12.2019 року.

Позивач зазначає, що після звільнення зі служби на його особисту платіжну картку в грудні 2019 січні 2020 року надходили грошові кошти від Державної установи «Широківський виправний центр (№75)».

При цьому доказів на підтвердження факту отримання від відповідача грошових коштів не надає.

Однак, якщо врахувати, що останній раз грошові кошти надходили в січні 2020 року, то саме з цього періоду, на думку суду, необхідно обчислювати строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні звернувся лише 22 квітня 2021 року, тобто пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятоюстатті 122 КАС України.

Статтею 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі вищевикладеного, суд визнає наведені в заяві підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду неповажними та пропонує позивачу надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати інші підстави для поновлення строку, а також надати докази поважності причин його пропуску.

Згідно частин 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне адміністративний позов залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків десять днів, з моменту отримання копії ухвали, усунути недоліки позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись статтями 161, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, - відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Широківський виправний центр (№75)" про визнання протиправними дії (бездіяльность), стягнення грошової компенсації за речове майно, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, залишити без руху.

Позивачу в десятиденний строк, з моменту отримання копії цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати:

- докази сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати інші підстави для поновлення строку, а також надати докази поважності причин його пропуску.

Копію даної ухвали направити особі, яка звернулась до суду із позовною заявою.

Попередити позивача про наслідки невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені частиною четвертою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Неклеса