Справа № 380/3427/21
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3427/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільнені,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.09.2018 по 17.12.2020 (включно) у розмірі 23 076 грн 90 к. з одночасною компенсацією сум податку доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу частини 26.09.2018 відповідач не здійснив з позивачем повного розрахунку, не виплативши індексацію грошового забезпечення. Вказане зумовило оскарження в судовому порядку протиправність таких дій відповідача. 12.12.2020 відповідач на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі №380/5947/20 зробив перерахунок коштів на банківський рахунок позивача у сумі 24 133 грн 85 к. Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 19.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідачем отримано копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження без виклику сторін та примірник позовної заяви 06.04.2021, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, яке отримано поштовим відділенням 09.04.2021 та повернулося до суду 13.04.2021.

Відповідачу роз`яснено право подання відзиву на позов з посиланням на доказами, якими такий обґрунтовується.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до положень частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судом вирішено справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 26.09.2018 №203 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини з 26.09.2018.

При звільненні В/ч НОМЕР_1 не було здійснено з позивачем повного розрахунку та не виплачено індексацію грошового забезпечення, що зумовило звернення оскарження таких дій відповідача в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі №380/5947/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково шляхом визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.09.2018 та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.09.2018.

На виконання Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі № 380/5947/20 в/ч НОМЕР_1 17.12.2020 нарахувала та виплатила ОСОБА_1 на його банківський рахунок 24 133 грн 85 к., що підтверджується випискою з додатку мобільного банкінгу.

Позивач вважає, що виплата відповідачем індексації грошового забезпечення не у день його звільнення, зумовлює наявність у нього права на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП України, за захистом якого звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктами 1-3 Порядку №159 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд застосовує норми статтей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

При цьому судом врахована правова позиція в подібних правовідносинах, сформована Верховним Судом в постановах від 01.03.2018 у справі №806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Ба більше Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, з посиланням на постанову від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зазначала що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі №380/1055/20, яке набрало законної сили 03.11.2020, встановлено право ОСОБА_1 на індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.09.2018.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено та визнається сторонами, що в/ч НОМЕР_1 здійснено остаточний розрахунок з ОСОБА_1 лише 17.12.2020 шляхом грошового переказу на картковий рахунок позивача суми 24 133 грн 85 к., призначення платежу «зарплата», що підтверджується випискою з додатку мобільного банкінгу.

Вказане свідчить про те, що відповідач провів повний розрахунок з ОСОБА_1 не в день виключення позивача із списків в/ч НОМЕР_1 26.09.2018, а саме 17.12.2020, тобто несвоєчасно.

Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за період затримки такого розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

В позовній заяві позивачем наведено розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, однак суд з таким не погоджується з огляду на таке.

Ураховуючи висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18, суд при вирішенні справи визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 26.09.2018, а 17.12.2020 перераховано індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.09.2018.

Як вказано у витязі з наказу від 26.09.2018 №203, 26.09.2018 остаточна дата закінчення військової служби, тобто останній робочий день, а 17.12.2020 дата повного розрахунку.

Тому час затримки повного розрахунку з позивачем становить з 27.09.2018 по 16.12.2020, а не з 26.09.2018 по 17.12.2020, як помилково вважає позивач, і становить 812 календарних днів, а не 814.

Тобто відповідач повинен виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 27.09.2018 по 16.12.2020 або за 812 календарних дні.

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 10.06.2020 № 350/188/14/102 грошове забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становить 19 533 грн (9 766 грн 50 к. за липень 2018 року та 9 766 грн 50 к. за серпень 2018 року).

Для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати розмір одноденного грошового забезпечення 315 грн 04 к. (19 533 грн (9 766 грн 50 к. + 9 766 грн 50 к.) / 62 кількість календарних днів у липні, серпні 2018 року).

Сума середнього грошового забезпечення за 812 днів затримки фактичного розрахунку становить 255 812 грн 48 к. (315 грн 04 к. х 812 днів), а не 256 450 грн 70 к., як помилково вважає позивач.

Позивач, вказуючи на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі встановленим розміром заборгованості, просить стягнути з відповідача 23 076 грн 90 к.

Позивач при здійснені такого розрахунку враховує істотність частки грошової компенсації за час затримки розрахунку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Проте, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд, вирішуючи питання можливості зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, згідно до яких суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у зазначеному судовому рішенні вказала, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до пункту 94.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Згідно з даними, які розміщені на офіційному сайті Національного банку України за адресою: «https:bank.gov.ua/markets/interest-rates/», середньозважена облікова ставка за кредитами: з 27.09.2018 по 25.10.2018 (29 днів) 18.0% річних; з 26.10.2018 по 13.12.2018 (49 днів) 18.0% річних; з 14.12.2018 по 31.01.2019 (49 днів) 18.0% річних; з 01.02.2019 по 14.03.2019 (42 дні) 18.0% річних; з 15.03.2019 по 25.04.2019 (42 день) 18.0% річних; з 26.04.2019 по 18.07.2019 (84 дні) 17,5% річних; з 19.07.2019 по 05.09.2019 (49 днів) 17,0% річних; з 06.09.2019 по 24.10.2019 (49 днів) 16,5% річних; з 25.10.2019 по 12.12.2019 (49 днів) 15,5% річних; з 13.12.2019 по 30.01.2020 (49 днів) 13,5% річних; з 31.01.2020 по 12.03.2020 (42 дні) 11,0% річних; з 13.03.2020 по 23.04.2020 (42 дні) 10,0% річних; з 24.04.2020 по 11.06.2020 (49 днів) 8,0% річних; з 12.06.2020 по 23.07.2020 (42 дня) 6,0% річних; з 24.07.2020 по 03.09.2020 (42 дні) 6,0% річних; з 04.09.2020 по 22.10.2020 (49 дні) 6,0% річних; з 23.10.2020 по 16.12.2020 (55 дні) 6,0% річних.

Виходячи з обсягу несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.09.2018 (24 133 грн 85 к.), приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні у спірних правовідносинах, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами, можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 6 646 грн 32 к., тобто:

- 18.0% річних / 365 днів року = 0,05% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,05%) х 29 дні = 349 грн 94 к;

- 18.0% річних / 365 днів року = 0,05% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,05%) х 49 дні = 591 грн 27 к;

- 18.0% річних / 365 днів року = 0,05% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,05%) х 49 дні = 591 грн 27 к;

- 18.0% річних / 365 днів року = 0,05% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,05%) х 42 дні = 506 грн 81 к;

- 18.0% річних / 365 днів року = 0,05% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,05%) х 42 дні = 506 грн 81 к;

- 17,5% річних / 365 днів року = 0,05% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,05%) х 84 дні = 101 грн 36 к;

- 17,0% річних / 365 днів року = 0,05% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,05%) х 49 дні = 591 грн 21 к;

- 16,5% річних / 365 днів року = 0,04% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,04%) х 49 дні = 473 грн 02 к;

- 15,5% річних / 365 днів року = 0,04% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,04%) х 49 дні = 473 грн 02 к;

- 13,5% річних / 365 днів року = 0,03% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,03%) х 49 дні = 354 грн 76 к;

- 11,0% річних / 365 днів року = 0,03% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,03%) х 42 дні = 304 грн 08 к;

- 10,0% річних / 365 днів року = 0,03% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,03%) х 42 дні = 304 грн 08 к;

- 8,0% річних / 365 днів року = 0,02% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,02%) х 49 дні = 591 грн 27 к;

- 6,0% річних / 365 днів року = 0,02% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,02%) х 42 дні = 202 грн 72 к;

- 6,0% річних / 365 днів року = 0,02% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,02%) х 42 дні = 202 грн 72 к;

- 6,0% річних / 365 днів року = 0,02% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,02%) х 49 дні = 236 грн 51 к;

- 6,0% річних / 365 днів року = 0,02% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 24 133 грн 85 к. х 0,02%) х 55 дні = 265 грн 47 к;

Загальна сума розміру ймовірних майнових втрат становить: 6 646 грн 32 к.

Таким чином, враховуючи заявлену до стягнення суму середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дії позивача та відповідача, наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, розмір компенсації у сумі 6 646 грн 32 к.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Даний спір спрямований на захист права позивача на отримання середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Кабінет Міністрів України 31.05.2017 посилив соціальний захист військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу, які звільняються зі служби, а також членів їх сімей та вніс зміни до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 року №375 «Про внесення змін до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових нагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового та начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам звільненим зі служби, для відшкодування утриманих сум ПДФО з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Таким чином, нарахування та виплату позивачу слід проводити з врахуванням п.2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що права позивача у частині нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, будуть порушені, оскільки середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідачем не нараховано та не виплачено.

За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1 і 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу, публічно-правовий спір це спір, у якому, серед іншого, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Системний аналіз зазначених норм КАС України свідчить, що останній не передбачає захисту адміністративним судом прав та інтересів громадян на майбутнє, якщо на день розгляду справи вони ще не порушені і спору з цього приводу не виникло.

Судовим рішенням у даній справі встановлено наявність у позивача права на середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 27.09.2018 по 16.12.2020 в розмірі 6 646 грн 32 к.

Однак відповідачем не нарахована та не виплачена така сума на виконання цього рішення, тобто на день розгляду цієї справи відсутня заборгованість перед позивачем по середньому грошовому забезпеченні за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказане унеможливлює задоволення вимог в частині стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з одночасною компенсацією сум податку доходів фізичних осіб.

Ураховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 27.09.2018 по 16.12.2020 в розмірі 6 646 грн 32 к., з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору відповідно до положень статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільнені, - задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 27.09.2018 по 16.12.2020 в розмірі 6 646 (шість тисяч шістсот сорок шість) грн 32 к., з урахуванням податків, зборів та інших платежів відповідно до вимог чинного законодавства.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома