Справа № 160/4059/20
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2021 року Справа № 160/4059/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняСітайло О.В.
представник позивача Щербань Д.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Дніпропетровська обласна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" про визнання протиправними дій, -
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Дніпропетровська обласна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН", в якій просить:
- визнати протиправними дії ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про надання у листі від 28.12.2018 року за №6.2.1828831 та у листі від 15.03.2019 року за №6.02.1905320 погоджень на затвердження зон санітарної охорони поверхневого джерела водопостачання - каналу Дніпро - Кривий Ріг в межах населеного пункту с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідач надав погодження на затвердження ЗСО на основі проекту обґрунтування розмірів ЗСО (зона санітарної охорони), розроблений ТОВ "ВД ПРОЕКТ" у 2018 р., з перевищенням повноважень, адже погодив затвердження ЗСО без висновку ДСЕЕ (державна санітарно-епідеміологічна експертиза), що також не дозволило визначити невідповідність вказаного проекту обґрунтування розмірів ЗСО вимогам чинного санітарного законодавства, оскільки проектом визначено розміри другого поясу ЗСО Марянської затоки у менших розмірах, ніж це передбачено у ДБН.
21.04.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено позивачу у відкритті провадження у справі.
19.09.2020 року позивач звернувся з апеляційною скаргою до Третього апеляційного адміністративного суду.
06.08.2020 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року по справі № 160/4059/20 скасовано, справу направлено для продовження розгляду справи.
12.10.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду заяву про самовідвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєвої Світлани Олександрівни у адміністративній справі №160/4059/20 - задоволено.
Відведено суддю Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєву Світлану Олександрівну від розгляду адміністративної справи №160/4059/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій.
Справу передано до відділу з організаційного забезпечення суду для повторного автоматизованого розподілу згідно до вимог ст.31 Кодексу адміністративного судочинства України.
12.10.2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №160/4059/20 було перерозподілено судді - Горбалінському В.В. Ухвалою суду від 04.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Дніпропетровська обласна рада про визнання протиправними дій за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 23.11.2020 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що проект обґрунтування розмірів ЗСО пройшов державну санітарно-епідеміологічну експертизу в ДУ «Інститут громадського здоров`я ім. О.М.Марзєєва Національної академії медичних наук України» (протокол державної санітарно-епідеміологічної експертизи» від 05.10.2018 №1614), згідно з яким матеріали обґрунтування розмірів ЗСО відповідають вимогам діючого санітарного законодавства України і рекомендуються для погодження.
Таким чином, ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області надано погодження на затвердження проекту «Обґрунтування розмірів зон санітарної охорони поверхневого джерела водопостачання джерела водопостачання - каналу Дніпро-Кривий Ріг в межах населеного пункту с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області» у листі від 28.12.2018 року за № 6.2.1828831 та у листі від 15.03.2019 року за №6.2.1905320 після проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи та були наслідком позитивного висновку зазначеної експертизи.
З наведеного вбачається, що ГУ Держпродспождивслужби у Дніпропетровській області мало всі підстави для надання погодження на затвердження проекту обґрунтування розмірів ЗСО.
Отже, дії ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про надання у листі від 28.12.2018 року за №6.2.1828831 та у листі від 15.03.2019 року за №6.02.1905320 погоджень на затвердження зон санітарної охорони поверхневого джерела водопостачання -каналу Дніпро - Кривий Ріг в межах населеного пункту с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області були цілком обґрунтовані та законні.
17.12.2020 року представником третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» надано до суду пояснення, в яких останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що підставою для звернення особи до суду з позовом є переконання позивача у порушенні своїх прав чи свобод, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу.
Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі у позивача прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваними діями відповідача, не породжує для позивача і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.
Таким чином, представник третьої особи зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що оскаржувані дії відповідача будь-яким чином порушують або впливають на його законні права або інтереси, а також ним не обґрунтовано, що він є особою, щодо якої оскаржувані дії застосовані, а також, що він є суб`єктом правовідносин, у яких застосовуються оскаржувані дії відповідача.
Крім того, щодо суті спірних правовідносин представник третьої особи також зазначив, що розміри зон санітарної охорони поверхневого джерела водопостачання - каналу «Дніпро - Кривій Ріг» в межах населеного пункту с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області погоджені в порядку, визначеному cm. 93 Водного кодексу України, проект обґрунтування розмірів ЗСО не потребував проходження державної санітарно-епідеміологічної експертизи та складання і затвердження відповідного висновку такої експертизи. Відтак, представник третьої особи зазначив, що не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що відповідач не вправі був погоджувати межі ЗСО в районі с. Мар`янське без отримання у повній відповідності до вимог чинного законодавства погодження проекту/матеріалів ЗСО (включно із отриманням позитивного висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи), оскільки отримання такого висновку в даному випадку чинним законодавством не передбачено.
Ухвалою суду від 22.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Дніпропетровська обласна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН» про визнання протиправними дій залишено без розгляду.
11.01.2021 року позивач звернувся з апеляційною скаргою до Третього апеляційного адміністративного суду.
16.02.2021 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 в адміністративній справі №160/4059/20 скасовано.
Справу №160/4059/20 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 11.03.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Дніпропетровська обласна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" про визнання протиправними дій.
Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференція позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи (Дніпропетровська обласна рада) в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи (Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН") в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Також надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровської обласної ради від 26.06.2001 № 376-16/ХХІІІ «Про затвердження зон санітарної охорони Карачунівського і Південного водосховища та каналу «Дніпро - Кривий Ріг», затверджено зони санітарної охорони Карачунівського і Південного водосховища та каналу «Дніпро - Кривий Ріг».
ТОВ «ВД Проект», на підставі договору на виконання проектних робіт від 23.04.2018 № NB-1317-18, за замовленням виконавчого комітету Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області розроблено проект «Обґрунтування розмірів зон санітарної охорони поверхневого джерела водопостачання - каналу «Дніпро-Кривий Ріг» у межах населеного пункту Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області». Протоколом державної санітарно-епідеміологічної експертизи ДУ «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва Національної академії медичних наук України» № 1614 від 05.10.2018 року, складеним за результатами експертизи встановлено, що матеріали обґрунтування розмірів ЗСО відповідають вимогам діючого санітарного законодавства України і рекомендуються для погодження.
Державним агентством водних ресурсів України погоджено проект обґрунтування розмірів зон санітарної охорони, про що повідомлено Виконавчий комітет Зеленодольської міської ради листом від 18.10.2018 року № 991/ДП/30-18.
Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області листом від 28.12.2018 року за №6.2.1828831 та від 15.03.2019 року № 6.2/1905320 погодило розроблені розміри зон санітарної охорони, зазначивши що рішення від 26.06.2001 потребує внесення змін відповідно до пункту 23 статі 43 Закону України «Про місцеве самоврядування», статті 8 Водного кодексу України. Дніпропетровською обласною державною адміністрацією листом від 03.04.2019 року № 41- 1298/0/2-19 погоджено межі зон санітарної охорони водного об`єкта згідно з проектом відповідно до статті 93 Водного кодексу України. Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 16.08.2019 № 479-17/VII були внесені зміни до рішення Дніпропетровської обласної ради від 26.06.2001 № 376-16/ХХІІІ «Про затвердження зон санітарної охорони Карачунівського і Південного водосховища та каналу «Дніпро - Кривий Ріг» в частині доповнення його відомостями про розміри, межі та площі трьох поясів зони санітарної охорони водозабірної частини каналу «Дніпро-Кривий Ріг» (від водозабірного ковша до насосної станції 1-го підйому) відповідно до проекту «Обґрунтування розмірів зон санітарної охорони поверхневого джерела водопостачання - каналу «Дніпро - Кривий Ріг» у межах населеного В пункту с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області».
Втім, позивач вважаючи, що саме погодження Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області проекту обґрунтування розмірів ЗСО, розробленого ТОВ «ВД ПРОЕКТ» на підставі договору на виконання проектних робіт від 23.04.2018 № NB-1317-18 відбулось із порушенням визначеної законом процедури, звернувся із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Щодо доводів позивача, що стосовно об`єкта експертизи проекту/матеріалів обґрунтування ЗСО не складено висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи суд зазначає про таке.
Статтею 93 Водного кодексу України визначено, що з метою охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання заселення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму. Межі зон санітарної охорони водних об`єктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням, зокрема, з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Чинним законодавством України передбачено при встановленні межі зон санітарної охорони отримання погодження саме від відповідного органу виконавчої влади, до реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, а не проведення державної санітарно - епідеміологічної експертизи, про що наголошує позивач.
Так позивач, у своїй позовній заяві посилається на приписи ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», відповідно до яких державній санітарно-епідеміологічній експертизі підлягають зокрема, проекти нормативно-технічної, інструкційно-методичної документації, що стосується здоров`я та середовища життєдіяльності людини. При цьому, позивач вказує, що державна санітарно-епідеміологічна експертиза проводиться органами державної санітарно-епідеміологічної служби, а в особливо складних випадках - комісіями, що утворюються головним державним санітарним лікарем. Експертиза проектів будівництва проводиться відповідно до статті 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Відтак, позивач, ґрунтуючись на вказаних нормах, дійшов висновку, що для надання погодження Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області проекту обґрунтування розмірів ЗСО необхідне саме отримання висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи.
Втім, суд не погоджується із такими доводами позивача, оскільки норми Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», зокрема ст. ст. 11, 12, не передбачають саме складення висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи за для можливості Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області здійснити погодження проекту обґрунтування розмірів ЗСО.
Розроблені розміри зон санітарної охорони поверхневого джерела водопостачання -каналу «Дніпро - Кривій Ріг» в межах населеного пункту с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області погоджені у встановленому порядку Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області відповідно до листів від 28.12.2018 року за № 6.2.1828831 та від 15.03.2019 №6.2/1905320.
Крім того, проект обґрунтування розмірів ЗСО пройшов державну санітарно-епідеміологічну експертизу в ДУ «Інститут громадського здоров`я ім. О.М.Марзєєва Національної академії медичних наук України» (протокол державної санітарно -епідеміологічної експертизи» від 05.10.2018 № 1614), згідно з яким матеріали обґрунтування розмірів ЗСО відповідають вимогам діючого санітарного законодавства України і рекомендуються для погодження.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивача про те, що матеріали обґрунтування розмірів ЗСО не відповідають вимогам чинного законодавства.
Щодо доводів позивача, що відповідач не мав підстав для погодження проекту обґрунтування розмірів ЗСО, оскільки такий проект не відповідає вимогам законодавства в частині визначення розмірів другого поясу ЗСО, суд зазначає про таке.
Як вже зазначалося судом та підтверджено матеріалами справи, проект обґрунтування розмірів ЗСО пройшов державну санітарно-епідеміологічну експертизу в ДУ «Інститут громадського здоров`я ім. О.М.Марзєєва Національної академії медичних наук України» (протокол державної санітарно -епідеміологічної експертизи» від 05.10.2018 № 1614), згідно з яким матеріали обґрунтування розмірів ЗСО відповідають вимогам діючого санітарного законодавства України і рекомендуються для погодження.
Вказане спростовує доводи позивача, що відповідач не мав підстав для погодження проекту обґрунтування розмірів ЗСО.
При цьому, як встановлено судом, рішенням Дніпропетровської обласної ради від 16.08.2019 № 479-17/VII, яким доповнено рішення від 26.01.2001 № 376-16/ХХІІ було встановлено зони санітарної охорони для водозабору каналу зони, втім межі та розміри зони санітарної охорони початкової частини каналу рішенням від 26.01.2001 № 376-16/ХХІІ не були встановлені.
Таким чином, суд дійшов висновку, що визначення розмірів другого поясу ЗСО не було зменшено, як вказує позивач, а розміри цих зон було встановлено, оскільки вони не були визначенні у рішенні Дніпропетровської обласної ради від 26.01.2001 № 376-16/ХХІІ, а отже порушення, вказане позивачем, судом не встановлено. При цьому, розглядаючи вказаний спір, суд вказує на наступне.
Згідно із статтею 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни мають право на: безпечні для здоров`я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище; участь у розробці, обговоренні та громадській експертизі проектів програм і планів забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення, внесення пропозицій з цих питань до відповідних органів; відшкодування шкоди, завданої їх здоров`ю внаслідок порушення підприємствами, установами, організаціями, громадянами санітарного законодавства; достовірну і своєчасну інформацію про стан свого здоров`я, здоров`я населення, а також про наявні та можливі фактори ризику для здоров`я та їх ступінь.
Законодавством України громадянам можуть бути надані й інші права щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.
Статтею 5 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що громадяни зобов`язані: піклуватися про своє здоров`я та здоров`я і гігієнічне виховання своїх дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; брати участь у проведенні санітарних і протиепідемічних заходів; проходити обов`язкові медичні огляди та робити щеплення у передбачених законодавством випадках; виконувати розпорядження та вказівки посадових осіб державної санітарно- епідеміологічної служби при здійсненні ними державного санітарно-епідеміологічного нагляду; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.
Згідно зі статтею 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Екологічні інтереси населення також можуть захищатися у судовому порядку на підставі частини сьомої статті 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі, а також приписів статті 66 Конституції України, відповідно до яких ніхто не повинен заподіювати шкоду довкіллю.
Орхуська конвенція ратифікована Законом України від 06.07.1999 №32-ХІV, тому її положення, відповідно до статті 9 Конституції України, є нормами прямої дії, а положення національного законодавства про процедури і механізми судового захисту порушених екологічних прав та інтересів можуть їх конкретизувати.
Пунктом 3 статті 9 Орхуської конвенції на її Договірні Сторони покладається зобов`язання, зокрема, забезпечувати доступ громадськості до процедур оскарження дій та бездіяльності державних органів і приватних осіб, що порушують вимоги національного екологічного законодавства.
Водночас відповідно до Орхуської конвенції представники громадськості мають право оспорювати порушення національного законодавства у сфері довкілля незалежно від того, належать такі порушення до прав на інформацію і на участь громадськості у процесі ухвалення рішень, гарантованих Орхуською конвенцією, чи ні [(згідно із Настановами щодо впровадження Орхуської конвенції (ООН, 2000 рік)]. Орхуська конвенція забезпечує доступ до правосуддя як на підставі власних положень, так і в порядку забезпечення дотримання національного природоохоронного законодавства.
З аналізу наведених положень вбачається, що право на захист порушеного конституційного права на безпечне довкілля належить кожному та може реалізовуватися громадянами особисто або спільно - через об`єднання громадян (громадськість).
Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси
Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.
Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.
Втім, як встановлено судом та не заперечується позивачем, що останній проживає у м. Дніпро.
Доказів проживання або перебування останнього у межах населеного пункту с. Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області в матеріалах справи відсутні.
Також позивачем не надано доказів, що господарська діяльність ТОВ СП «НІБУЛОН», в межах проекту «Обґрунтування розмірів зон санітарної охорони поверхневого джерела водопостачання - каналу «Дніпро - Кривий Ріг» у межах населеного Апостолівського району Дніпропетровської області», який затверджено в тому числі відповідачем, спричинило порушення конституційного права позивача на безпечне довкілля.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що Головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, районів, міст, районів у містах та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям на транспорті та їх заступникам у межах відповідних територій (об`єктів транспорту) надаються повноваження, зокрема, державного санітарно-епідеміологічного нагляду за дотриманням органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами санітарного законодавства; винесення рішень про необхідність проведення державної санітарно-епідеміологічної експертизи, визначення складу комісій для її здійснення і затвердження висновків; погодження видачі, а у передбачених законодавством випадках - надання дозволу на здійснення видів діяльності, передбачених цим Законом; застосовування передбачених цим Законом заходів для припинення порушення санітарного законодавства.
За приписами абзацу 4 частини першої статті 6 Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року № 877-V, підставами для здійснення позапланових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю), зокрема, є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Таким чином, наведені норм чинного законодавства України передбачають можливість здійснення заходів контролю та припинення порушень, у тому числі у сфері санітарного законодавства, та наділяють такими повноваженнями визначене коло суб`єктів, зокрема Головних державних санітарних лікарів, одночасно надають можливість здійснення такого контролю за зверненням фізичної особи (фізичних осіб) у разі порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави та може бути підтверджено належними засобами доказування.
Проте, суд вказує, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача у визначеному законом порядку щодо здійснення державного нагляду (контролю) та припинення порушень у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, які порушують права позивача на життя, на охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля.
За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За викладеного, право на оскарження дій суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої такі дії вчинені або прав, свобод та інтересів якої вони безпосередньо стосується.
Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі №9901/338/19.
Відтак, суд розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, доходить висновку, що позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин з надання погоджень на затвердження зон санітарної охорони поверхневого джерела водопостачання - каналу Дніпро - Кривий Ріг в межах населеного пункту с.Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області, які викладені у листі від 28.12.2018р. за №6.2.1828831 та у листі від 15.03.2019р. за №6.2.1905320.
А тому, суд доходить висновку, що звернення позивача до суду із цим адміністративним позовом про визнання дій Головного управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області щодо надання погоджень проекту обґрунтування розмірів ЗСО, відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованим та безпідставним.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Дніпропетровська обласна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" про визнання протиправними дій - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 квітня 2021 року.

Суддя В.В. Горбалінський