Справа № 640/4574/20
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 року м. Київ № 640/4574/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства освіти і науки України
третя особа:Державне підприємство Міністерства освіти і науки України «Інформаційно-іміджевий центр»
проВизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі також - відповідач), третя особа: Державне підприємство Міністерства освіти і науки України «Інформаційно-іміджевий центр» (далі - ДП МОН України «Інформаційно-іміджевий центр», третя особа) в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо невизнання документа про вищу освіту - Диплому спеціаліста №824 від 05.07.2019, виданого ОСОБА_1 . Воронезьким державним медичним університетом ім. М.Н. Бурденко;

- зобов`язати Міністерство освіти і науки України визнати документ про вищу освіту Диплом спеціаліста № НОМЕР_1 від 05.07.2019, виданий ОСОБА_1 Воронезьким державним медичним університетом ім. М.Н. Бурденко та видати відповідне свідоцтво про визнання Диплому спеціаліста № НОМЕР_1 від 05.07.2019, виданий ОСОБА_1 Воронезьким державним медичним університетом ім. М.Н. Бурденко.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ним було надано повний пакет документів та інформацію, необхідну для проведення процедури визнання в Україні іноземного освітнього документа про вищу освіту, а саме диплома спеціаліста № НОМЕР_1 , виданого Воронезьким державним медичним університетом ім. М.Н. Бурденко 05.07.2019. Однак, 24.09.2019 Міністерством освіти і науки України прийнято рішення, яке оформлено документом із назвою «Інформація щодо процедури визнання в Україні іноземного документа про освіту» №2.4.2/230-19 - яким позивачу було відмовлено у визнанні вищевказаного документа про вищу освіту. Згідно «Інформації щодо процедури визнання в Україні іноземного документа про освіту» №2.4.2/230-19 від 24.09.2019, виданої Директоратом стратегічного планування та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України відповідач відмовив позивачу у визнанні документа про освіту. При цьому у графі щодо «підстав прийняття рішення про відмову» відповідачем фактично було надано відписку шляхом перелічення загальних законодавчих норм без зазначення їх конкретних пунктів або статей, що унеможливлювало встановлення причин відмови у визнанні відповідачем документа про освіту позивача.

09.12.2019 адвокат позивача звернувся з адвокатським запитом до відповідача з вимогою надати копії Листа від 31.07.2019 року №18/219 Воронезького державного медичного університету ім. М.Н. Бурденко (зміст якого став однією з підстав відмови відповідача у визнанні диплома позивача) та з вимогою повідомити та зазначити конкретні пункти та статті нормативно-правових актів, які стали підставою для відмови у визнанні документа про освіту позивача.

17.12.2019 листом №20.4.2/571 Державне підприємство Міністерства освіти і науки України «Інформаційно-іміджевий центр» надало відповідь на адвокатський запит, до якої додано копію Листа від 31.07.2019 №18/219 Воронезького державного медичного університету ім. М.Н. Бурденко (зміст якого став однією з підстав відмови відповідача у визнанні диплома позивача) та повідомлено конкретні пункти та статті нормативно-правових актів, які стали підставою для відмови у визнанні документа про освіту позивача. Так, Листом від 31.07.2019 Воронезького державного медичного університету ім. М.Н. Бурденко №18/219 було підтвердженно факт навчання позивача в цьому навчальному закладі, а правовими нормами, які слугували для відмови відповідача у визнанні диплома позивача значилися: частини 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а також підпункт 13 пункту 2 розділу VI Порядку визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 05.05.2015 №504.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача і стверджуючи про безпідставність мотивів за яких було прийнято спірне рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач скористався своїм процесуальним правом і надав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, одночасно стверджуючи про правомірність свого рішення, прийнятого у відповідності до вимог чинного законодавства та у межах наданих йому повноважень. Зокрема, відповідач вказує, що згідно з даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО) з 01.09.2012 позивачем здійснювалась навчання у Кримському державному медичному університеті імені С. І. Георгіївського. Статус здобувача освіти в ЄДЕБО в зазначеному закладі вищої освіти України було змінено 27.08.2015. За даними відкритих джерел 04.08.2014 відповідно до розпорядження Уряду Російської Федерації за №1465-р від 04.08.2014 зазначений заклад вищої освіти України увійшов до складу нелегітимної установи, яка видає себе за заклад вищої освіти, - федерального державного автономного освітнього закладу «Кримський федеральний університет імені В.І. Вернадського». Таким чином, навчання позивача у період 2014-2018 років здійснювалося в нелегітимній установі, що підтверджується у тому числі і наданими позивачем разом із позовною заявою копіями документів, зокрема, документом «Довідка №6/367, видана Структурним підрозділом федерального державного автономного освітнього закладу «Кримський федеральний університет імені В. І. Вернадського». Відповідач також заперечує щодо доводів позивача про те, що з метою встановлення належного рівня знань позивача для вступу до Воронезького державного медичного університету ім. М.Н. Бурденко, цей вищий навчальний заклад зобов`язав позивача підтвердити знання для вступу до нього навчальних дисциплін шляхом їх складання (фактичного в якості вступних іспитів). На обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що «Довідка №6/367, видана Структурним підрозділом федерального державного автономного освітнього закладу «Кримський федеральний університет імені В. І. Вернадського», на яку посилається позивач, містить перелік дисциплін освоєних позивачем у Кримському державному медичному університеті імені С. І. Георгіївського, а в документі «Лист відповідності №07 від 03.05.2018 року, виданим Воронезьким державним медичним університетом імені М. Н. Бурденка» зазначена відповідність раніше освоєних дисциплін та різниця в освітніх програмах. Тобто, визначені результати навчання, назви навчальних дисциплін та складені заліки і екзамени здобувачем освіти, який відрахований із закладу освіти до завершення навчання за освітньою програмою, академічна різниця та результати її ліквідації у закладі до якого здобувач освіти переведений. Зарахування академічної різниці не є вступними іспитами. З огляду на викладене, за результатами дослідження наданих позивачем документів та у ході перевірки було встановлено, що період навчання здійснювався на базі Кримського федерального університету імені В. І. Вернадського, який нелегітимно здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України.

У своїх поясненнях на позовну заяву третя особа вказує на те, що ДП МОН України «Інформаційно-іміджевий центр» здійснює інформаційно-технічне забезпечення процедури визнання іноземних документів про освіту в Україні та наголошує на тому, що відповідачем було прийнято рішення про відмову у визнанні іноземного документа про освіту правомірно. Третя особа вказує на те, що навчання позивача у період 2014-2018 років здійснювалося в нелегітимній установі, що підтверджується у тому числі і наданими позивачем разом із позовною заявою копіями документів, зокрема, документом «Довідка №6/367, видана Структурним підрозділом федерального державного автономного освітнього закладу «Кримський федеральний університет імені В. І. Вернадського». Третьою особою наголошено, що відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Зважаючи на те, що документ про освіту є актом індивідуальної дії та беручи до уваги вищевикладене, документи у сфері освіти і науки, видані за результатами проходження періоду навчання в установах, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, або безпосередньо такими установами, є недійсними та не визнаються в Україні відповідно до чинного законодавства. Отже, довідка про період навчання №МА001240 від 10.09.2018 видана «Кримським федеральним університетом імені В. І. Вернадського» є документом про попередню освіту, який не надає його власнику відповідних академічних прав.

Ухвалою суду від 04.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Матеріали справи містять неодноразові звернення позивача щодо прискорення розгляду справи по суті у зв`язку з великим значенням вирішення спрору по суті для відновлення порушених прав позивача.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

05.07.2019 позивач закінчив навчання у Воронезькому державному медичному університеті ім. М.Н. Бурденко, про що отримав відповідний диплом спеціаліста № НОМЕР_1 .

У серпні 2019 року з метою працевлаштування та здійснення професійної діяльності в Україні позивач звернувся до відповідача за визнанням диплому, здобутого у Воронезькому державному медичному університеті ім. М.Н. Бурденко.

24.09.2019 Директоратом стратегічного планування та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України складено Інформацію щодо процедури визнання в Україні іноземного документа про освіту №2.4.2/230-19, згідно якої прийнято рішення про відмову у визнані диплому про освіту - диплому спеціаліста НОМЕР_1 , реєстр №19, виданого 05.07.2019 ОСОБА_1 Воронезьким державним медичним університетом імені М. Н. Бурденко (м. Воронеж, Російська Федерація).

В якості підстави для прийняття такого рішення визначено:

« - Порядок визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти (Наказ Міністерства освіти і науки України від 05.05.2015 №504, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 травня 2015 р. за №614/27059);

- Закон України від 15 квітня 2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (із змінами та доповненнями);

- Лист від 31.07.2019 р. №18/219 Воронезького державного медичного університету ім. М.Н. Бурденко.».

Зважаючи на узагальнення підстав для відмови позивачу у визнанні диплома, адвокат останнього звернувся із адвокатським запитом №02-31/19 від 09.12.2019 і отримав від Національного інформаційного центру академічної мобільності ДП «Інформаційно-іміджевий центр» відповідь від 17.12.2019 за №20.4.2/571, в якій повідомлялось, що відповідно до аналізу архівних матеріалів щодо звернень громадян та завершених справ про визнання в Україні іноземних документів про освіту, ОСОБА_1 17.07.2019 звернувся до Міністерства освіти і науки України із заявою на проведення процедури визнання його іноземного освітнього документа, а саме: диплома спеціаліста НОМЕР_1 , реєстр №19, виданого Воронезьким державним медичним університетом імені М. Н. Бурденко (м. Воронеж, Російська Федерація). Міністерством освіти і науки України було проведено процедуру визнання вищезазначеного документа про освіту. У ході процедури визнання прийнято рішення про відмову у визнанні такого документа на підставі: підпункту 13 пункту 2 розділу VI Порядку визнання здобутих в іноземних навчальних закладах ступенів вищої освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України «Деякі питання визнання в Україні іноземних документів про освіту» від 05.05.2015 №504, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.05.2015 за №614/27059; частин 2 та 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII; листа від 31.07.2019 №18/219 Воронезького державного медичного університету імені М. Н. Бурденко.

Так, згідно наявних в матеріалах справи доказів, 23.07.2019 ДП «Інформаційно-іміджевий центр» направило запит до Воронезького державного медичного університету імені М. Н Бурденка (м. Воронеж, Російська Федерація) за №20.4.2-ND-10524-19/NZ-12612- 19/СВ щодо підтвердження факту видачі документа про освіту, факту навчання власника освітнього документа, з проханням повідомити період навчання та на підставі яких документів про навчання (атестат, диплом, академічна довідка, довідка про навчання) було зараховано на навчання ОСОБА_1 до Воронезького державного медичного університету імені М. Н. Бурденка.

У відповідь на вказаний запит Федеральна державна бюджетна освітня установа вищої освіти «Воронезький державний медичний університет імені М. Н. Бурденка» у листі від 31.07.2019 за №18/219 повідомила, що ОСОБА_1 навчався у Воронезькому державному медичному університеті імені М. Н. Бурденка на комерційно-договірній основі з 01.09.2018 до 30.06.2019. Зарахований 01.09.2018 до контингенту студентів 6 курсу за спеціальністю 31.05.01 «лікувальна справа» у порядку переведення із Кримського федерального університету імені В.І. Вернадського (наказ №511-СИ від 31.08.2018), відрахований 30.06.2019 у зв`язку з закінченням навчання. ОСОБА_1 був зарахований до Воронезького державного медичного університету імені М. Н. Бурденка на підставі довідки про період навчання №МА001240 від 10.09.2018, виданої Кримським федеральним університетом імені В. І. Вернадського.

При цьому, ДП «Інформаційно-іміджевий центр» на підставі даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти (ЄДЕБО) встановлено, що з 01.09.2012 позивачем здійснювалась навчання у Кримському державному медичному університеті імені С. І. Георгіївського. Статус здобувача освіти в ЄДЕБО в зазначеному закладі вищої освіти України було змінено 27.08.2015. За даними відкритих джерел 04.08.2014 відповідно до розпорядження Уряду Російської Федерації за №1465-р від 04.08.2014 зазначений заклад вищої освіти України увійшов до складу нелегітимної установи, яка видає себе за заклад вищої освіти, - федерального державного автономного освітнього закладу «Кримський федеральний університет імені В.І. Вернадського».

Правомірність дій щодо відмови відповідача у визнанні документа про вищу освіту є предметом розгляду цієї адміністративної справи.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Визнання в Україні іноземних документів про вищу освіту здійснюється відповідно до Конвенції про визнання кваліфікації з вищої освіти в європейському регіоні, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про визнання кваліфікацій з вищої освіти в Європейському регіоні» та міжнародних угод про взаємне визнання та еквівалентність документів про освіту і вчені звання.

Згідно з Конвенцією, визнання-підтвердження компетентним органом якості іноземної освіти кваліфікації для цілей доступу до навчання і/або здійснення фахової діяльності.

Статтею 5 Розділу 6 Конвенції передбачено, що кожна сторона може зумовити визнання кваліфікації з вищої освіти, присуджених іноземними закладами освіти, які функціонують на її території, конкретними вимогами національного законодавства або окремими угодами, укладеними зі стороною, якій належать такі заклади.

Відповідно до частини третьої статті 82 Закону України «Про освіту», центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки проводить роботу, пов`язану із встановленням еквівалентності атестатів і дипломів, міжнародним визнанням навчальних курсів, кваліфікацій, вчених звань і наукових ступенів, крім випадків, передбачених спеціальними законами.

Згідно пункту 17 частини першої статті 13 Закону України «Про вищу освіту», центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки затверджує за погодженням із Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти порядок визнання здобутих в іноземних закладах вищої освіти ступенів вищої освіти та наукових ступенів і проводить процедуру їх визнання, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 13 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Російської Федерації про взаємне визнання та еквівалентність документів про освіту і вчені звання, встановлено, що ця Угода розповсюджується на документи державного зразка про освіту і вчені звання, що видаються на території держав Сторін, а також на документи державного зразка, що видаються установами освіти кожної із Сторін, що розташовані на території інших держав.

Процедура визнання в Україні здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти визначена Порядком визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України №504 від 05.05.2015 (далі - Порядок №504).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу ІІ Порядку №504, процедура визнання в Україні Документів здійснюється такими компетентними органами МОН - з метою працевлаштування та/або продовження навчання власника Документа на території України. Рішенням МОН підтверджується право власника Документа на продовження навчання та/або працевлаштування в Україні, про що видається Свідоцтво.

Пунктом 2 розділу V Порядку №504 визначено, що процедура визнання Документа, окрім випадків, зазначених у пункті 3 цього розділу, складається з:

1) перевірки автентичності Документа та додатка до нього;

2) підтвердження статусу освітньої установи та/або Програми, за результатами якої виданий Документ;

3) оцінки кваліфікації або періоду навчання, зазначеної(го) в Документі, та встановлення еквівалентності освітньому або освітньо-професійному ступеню в Україні, академічних та/або професійних прав.

Отже, визнання документа про вищу освіту, здобуту за кордоном, можливе у разі встановлення за результатами відповідності трьом критеріям визначеним у пункті 2 розділу V Порядку №504.

За замістом пункту 4 розділу V Порядку №504, перевірка автентичності здійснюється одним із таких способів:

1) перевірка наявності штампа «Apostille», якщо у країні походження Документа він підтверджує автентичність документа, та перевірка реквізитів апостиля у відповідному реєстрі у разі наявності;

2) перевірка у реєстрі документів про освіту, якщо такий реєстр запроваджено країною походження Документа або освітньою установою, що його видала;

3) направлення запиту щодо додаткових відомостей про автентичність видачі поданих документів до відповідних офіційних органів та/або освітніх установ інших держав.

Якщо в країні походження Документа офіційно затверджений стандарт оформлення документів про освіту, здійснюється аналіз на відповідність такому стандарту поданого Документа.

Так, на запит Національного інформаційного центру академічної мобільності Міністерства освіти і науки України, Федеральною державною бюджетною освітньою установою вищої освіти «Воронезький державний медичний університет імені М. Н. Бурденка» була надана відповідь, що ОСОБА_2 навчався на комерційно-договірній підставі на очній формі навчання. Наказом №515-СИ від 28.06.2019 був відрахований у зв`язку з закінченням навчання. Вказаним листом підтверджено факт видачі диплома спеціаліста НОМЕР_1 реєстр №19 від 05.07.2019 на ім`я ОСОБА_1 .

Таким чином, освітньою установою яка видавала позивачу диплом спеціаліста НОМЕР_1 реєстр №19 від 05.07.2019 підтверджено, що зазначений диплом відповідає затвердженому стандарту оформлення документів про освіту Російської Федерації.

Згідно пункту 5 розділу 1 розділу V Порядку №504, перевірка статусу освітньої установи та/або Програми, за результатами якої виданий Документ, здійснюється з метою підтвердження офіційного визнання (акредитації тощо) освітньої установи та/або Програми в системі освіти держави, в якій функціонує ця установа.

Якщо Документ (або додаток до нього) виданий філією освітньої установи, має бути підтверджено офіційне визнання цієї філії в системі освіти держави, на території якої провадиться освітня діяльність цієї філії, якщо це визначено законодавством цієї держави.

Перевірка статусу освітньої установи та/або Програми має бути здійснена одним із таких способів:

1) перевірка в національних офіційних джерелах: реєстрах органів акредитації/забезпечення якості освіти, міністерств освіти, асоціацій агенцій з акредитацій/забезпечення якості освіти, офіційних національних публікаціях про освітню систему;

2) перевірка в міжнародних офіційних джерелах (веб-сайтах визнаних міжнародних організацій, веб-сайтах мереж оцінювачів дипломів);

3) направлення запиту до відповідних уповноважених органів та/або освітніх установ інших держав щодо статусу освітньої установи та Програми.

Як свідчать наявні у справі докази і зміст відзиву відповідача, як і пояснення третьої особи, державна акредитація Федеральної державної бюджетної освітньої установи вищої освіти «Воронезький державний медичний університет імені М. Н. Бурденка» ні відповідачем, на третьою особою не спростовуються, статус вказаної освітньої установи не викликає сумніву.

Пунктом 6 розділу 1 розділу V Порядку №504 визначено, що оцінка кваліфікації та встановлення еквівалентності здійснюється одним із таких способів:

1) для Документів, виданих освітніми установами, що входять до академічного рейтингу університетів світу - Academic Ranking of World Universities (ARWU), а також для документів, виданих в країнах, що входять до Організації економічного співробітництва та розвитку (ОЕСР), та інших країн, які затвердили національні рамки кваліфікацій, - шляхом співставлення міжнародних та національних рамок кваліфікацій;

2) для Документів, виданих у країнах, з якими Україною укладено міжнародні договори, що регулюють питання визнання та еквівалентності документів про освіту, - на підставі положень відповідного міжнародного договору;

3) для Документів, виданих в інших країнах, або якщо міжнародний договір між Україною і країною походження Документа не визначає еквівалентність освітніх, освітньо-професійних ступенів, що присвоюються в країнах - учасницях договору, встановлення еквівалентності кваліфікації, зазначеної в Документі, відповідному освітньому чи освітньо-професійному ступеню вищої освіти України здійснюється шляхом порівняльного аналізу змісту навчальної програми (плану), за якою (яким) видано такий документ, зі змістом навчальної програми (плану) відповідного або суміжного напряму (спеціальності) в Україні (далі - Порівняльний аналіз);

4) якщо зміст навчальної програми, за якою був виданий Документ, є аналогічним з навчальною програмою документів іншого власника, щодо якого компетентним органом було прийнято рішення про визнання, встановлення відповідного освітнього чи освітньо-професійного ступеня вищої освіти, що може бути визнаний, проводиться на підставі Порівняльного аналізу аналогічної навчальної програми, кваліфікація за якою була визнана раніше.

При цьому, ні в Інформації щодо процедури визнання в Україні іноземного документа про освіту Директорату стратегічного планування та європейської інтеграції Міністерства освіти і науки України №2.4.2/230-19 від 24.09.2019, ні у відповіді на адвокатський запит Національного інформаційного центру академічної мобільності ДП «Інформаційно-іміджевий центр» від 17.12.2019 за №20.4.2/571 не зазначається про те, що за результатами процедури визнання в Україні здобутого позивачем у Російській Федерації диплома спеціаліста НОМЕР_1 реєстр №19 від 05.07.2019, Міністерством освіти і науки України хоча б за одним з трьох критеріїв не підтверджено диплом позивача.

Щодо посилань третьої особи на ті підстави, що зумовили прийняття рішення про відмову у визнані диплома позивача, суд вказує на таке.

Згідно підпункту 13 пункту 2 розділу VI Порядку №504 рішення про відмову у визнанні поданого Документа приймається у разі, якщо встановлено, що документ про освіту одержаний на підставі документа про попередню освіту, який не надавав його власнику відповідних академічних прав (якщо інше не передбачено законодавством країни походження документа про освіту).

Частинами другою і третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно ж листа від 31.07.2019 №18/219 Воронезького державного медичного університету імені М. Н. Бурденко, на який посилаються відповідач і третя особа в обґрунтування правомірності відмови позивачу у визнанні диплома вказується, що ОСОБА_1 зарахований 01.09.2018 до контингенту студентів 6 курсу за спеціальністю 31.05.01 «лікувальна справа» у порядку переведення із Кримського федерального університету імені В.І. Вернадського (наказ №511-СИ від 31.08.2018), відрахований 30.06.2019 у зв`язку з закінченням навчання. ОСОБА_1 був зарахований до ВДМУ (Воронезького державного медичного університету) на підставі довідки про період навчання №МА001240 від 10.09.2018, виданої Кримським федеральним університетом імені В. І. Вернадського.

За даними відкритих джерел 04.08.2014 відповідно до розпорядження Уряду Російської Федерації за № 1465-р від 04.08.2014 Кримський державний медичний університет імені С. І. Георгіївського, що був закладом вищої освіти України увійшов до складу нелегітимної установи, яка видає себе за заклад вищої освіти, - федерального державного автономного освітнього закладу «Кримський федеральний університет імені В.І. Вернадського».

Разом з тим, за змістом диплома спеціаліста НОМЕР_1 реєстр №19, виданого Федеральною державною бюджетною освітньою установою вищої освіти «Воронезький державний медичний університет імені М. Н. Бурденка» 05.07.2019 в якості попереднього документа про освіту чи про освіту і про кваліфікацію визначено саме (мовою оригіналу): «Аттестат о полном общем среднем образовании, Украина, 2012 год», а не довідку про період навчання №МА001240 від 10.09.2018, виданої Кримським федеральним університетом імені В. І. Вернадського.

Згідно наявної в матеріалах справи засвідченої копії атестата від 12.05.2012 серія НОМЕР_2 , ОСОБА_1 закінчив у 2012 році Нікітський навчально-виховний комплекс Масандрівської селищної ради Автономної Республіки Крим.

Вказаний навчальний заклад () згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань заснований Масандрівською селищною радою 20.11.2002 і станом на час видачі позивачу атестата про повну загальну середню освіту мав статус навчального закладу (Код КВЕД 85.10. Дошкільна освіта, Код КВЕД 85.31 Загальна середня освіта (основний).

У зв`язку з наведеним та зважаючи на те, що самим вищим навчальним закладом, яким видано ОСОБА_1 диплом спеціаліста НОМЕР_1 реєстр №19 від 05.07.2019 визначено в якості попереднього документа про освіту чи про освіту і про кваліфікацію визначено саме атестат про повну загальну середню освіту серія НОМЕР_2 , виданий ОСОБА_1 12.05.2012 Нікітським навчально-виховним комплексом Масандрівської селищної ради Автономної Республіки Крим, у відповідача були відсутні підстави для застосування при вирішенні питання щодо можливості визнання диплома спеціаліста НОМЕР_1 реєстр №19 від 05.07.2019 положень підпункту 13 пункту 2 розділу VI Порядку №504 та частин другої і третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII.

Згідно пункту 1 розділу VI Порядку №504 ступені вищої освіти, присуджені освітніми установами, мають визнаватися компетентними органами, якщо немає суттєвої різниці між іноземною кваліфікацією, визнання якої запитує Заявник, та відповідною кваліфікацією в Україні, за винятком випадків, зазначених у пункті 2 цього розділу.

Компетентний орган на підставі Висновку приймає одне з таких рішень, яке оформлюється в установленому законодавством порядку:

- про визнання Документа, на підставі якого Заявнику видається Свідоцтво;

- про відмову у визнанні поданого Документа, про що Заявнику направляється відповідне повідомлення із зазначенням підстав прийняття такого рішення.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюється обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно частини другої зазначеної норми Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує, що рішення, дії суб`єкта владних повноважень не можуть бути упередженими, тобто здійснюватися дискримінаційно. Приймаючи рішення або вчинюючи дію, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти добросовісно, з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх висновків, що слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Викладене в сукупності дають суду підстави для визнання доводів позивача обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо невизнання документа про вищу освіту - диплома спеціаліста №824, виданого Федеральною державною бюджетною освітньою установою вищої освіти «Воронезький державний медичний університет імені М. Н. Бурденка» 05.07.2019 ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Міністерство освіти і науки України прийняти рішення про визнання диплома спеціаліста № НОМЕР_1 , виданого Федеральною державною бюджетною освітньою установою вищої освіти «Воронезький державний медичний університет імені М. Н. Бурденка» 05.07.2019 ОСОБА_1 та на підставі такого рішення видати ОСОБА_1 відповідне свідоцтво.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_3 ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривна 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерство освіти і науки України (01135, м. Київ, вул. пр. Перемоги,10, ).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя Н.А. Добрівська