Справа № 824/123/20-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/123/20-а

26 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Чернівецькій області про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Чернівецькій області- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-35975-56 від 16.05.2019 на суму 21030,90 грн.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково-визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-35975-56 від 16.05.2019 в частині нарахування єдиного внеску на суму 13530 (тринадцять тисяч п`ятсот тридцять) гривень 66 коп. В решті позову відмовлено.

17 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року за нововиявленими обставинами.

В обгрунтуванні заяви зазначено, що позивачем протягом всього судового провадження наголошувалось на тому, що останній не є фізичною особою-підприємцем, жодних заяв та договорів із відповідачем не укладав та нікого не уповноважував проводити будь-які подібні реєстраційні дії від його імені.

В той же час, ГУ ДПС в Чернівецькій області жодним чином не доведено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем в правовому полі. Однак суди не взяли зазначене до уваги, досконало не дослідивши матеріали справи, що стало результатом хибного рішення у вигляді постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі №824/123/20-а від 13.08.2020.

Тому, позивач задля відновлення своїх прав та свобод, самостійно намагаючись витребувати реєстраційні документи, 28 жовтня 2020 року направив до Головного Управління ДПС у Чернівецькій області відповідну заяву.

Однак, на запитувану ОСОБА_1 інформацію, яка б підтверджувала відношення останнього до підприємницької діяльності, листом ГУ ДПС у Чернівецькій області від 30.11.2020 (без зазначення номера та дати її складання) повідомлено, що із запитуваними пунктами 29-36 заяви, він має можливість ознайомитись у «Електронному кабінеті платника». Проте, зважаючи на те, що заявник не має електронної пошти (e-mail), електронного цифрового підпису (ЕЦП), та електронного ключа (ЕК), що унеможливлює вхід до електронного кабінету та про що, на переконання останнього було відомо податковому органу, то вважає, що ГУ ДПС у Чернівецькій області або були умисно проігноровані вимоги запиту або вони є такими, що неможливо виконати у зв`язку з відсутністю витребуваних документів.

12.01.2021 позивачем повторно подано заяву до контролюючого органу заяву, в якій висловлено вимогу про надання спірних реєстраційних документів, на яку 13.02.2021 отримано відповідь від ГУ ДПС у Чернівецькій області, в якій, з-поміж іншого, зазначалось, що "... вимога про сплату боргу № Ф35975-56 від 16.05.2019р яка була сформована в автоматичному режимі на суму-21030,90грн. ОСОБА_1 відкликана 26.08.2020 року та втратила чинність".

Отже, заявник вважає, що оскільки предмет судового спору у справі №824/123/20-а у вигляді вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-35975-56 від 16.05.2019, втратив свою правову силу, має місце застосування ч.1 та п.1 ч.2 статті 361 КАС України. Поряд з цим, просив звернути увагу, що в статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" №755-ІУ вказано, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності, тобто за його власним рішенням, яке і було реалізовано ОСОБА_1 в 2007-му році в порядку передбаченому статтею 47 ЗУ №755-ІУ, що був чинний на час здійснення та ліквідації його підприємницької діяльності. В той же час, у вказаному законі відсутня вказівка, яка б зобов`язала особу зберігати будь-які документи, підтверджуючі реєстрації припинення її підприємницької діяльності довічно, на противагу незаконним вимогам відповідача надати такі документи.

Крім того, ОСОБА_1 послався на те, що згідно законодавства, чинного на момент припинення ним підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця) орган державної реєстрації в десятиденний термін повідомляє відповідні державні податкові органи та органи державної статистики, органи Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Пенсійного фонду України про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності. Тобто на орган державної реєстрації покладено обов`язок повідомити державну податкову службу про факт скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності, а відтак намагання виправити допущену органом влади в минулому помилку не може перекладати на заявника всі її негативні наслідки (згідно висновку ВС в постанові №460/762/16-ц), та з цього слідує, що невиправдана бездіяльність суб`єктів владних повноважень протягом тривалого часу на відрізку в тринадцять років, призвела до порушення його прав внаслідок покладення на нього фінансового тягаря зі сплати ЄСВ через сам лише факт відсутності внесення записів до державних реєстрів про припинення підприємницької діяльності відповідальною уповноважною на те службовою особою, внаслідок чого нарахування вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки), з логічних міркувань, ставить під сумнів законність такої вимоги.

Заявник вважає, що судами першої та апеляційної інстанції у даній справі не враховано, що ГУ ДПС в Чернівецькій області у ході всього судового розгляду справи зі своєї сторони не надано жодних належних та допустимих доказів, які свідчили б про його обов`язок зі сплати єдиного внеску взагалі, так як не надано жодні матеріалів, які відповідач вважає доказами. При цьому, ОСОБА_1 акцентує увагу, що ще в суді першої інстанцій подаючи клопотання про витребування доказів вказував на їх непрозорість, фіктивність та протиправність. Так, наданими відповідачем в додатку до відзиву на позовну заяву від 27.02.2020, ідентифікаційні дані та витяг інтегрованої картки начебто на його прізвище та ім`я з порожніми на 90% (не заповненими) полями, де з-поміж іншого: відсутня реєстрація в якості платника ПДВ, відсутня реєстрація в якості платника єдиного податку, відсутні відомості про об`єкти оподаткування платника податків, відсутня будь-яка інформація про місця обліку платника податків, відсутні дані Договорів у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, тощо. Тобто податковий орган надав суду мало того що недопустимі до суті позову докази, а ще й такі, що окрім його персональних даних не містять жодних фактів укладання мною будь-яких договорів, а беручи до уваги володіння персональними даними більшості громадян України виконавчими органами влади, то подібного роду докази без моїх підписів, платежів, ознак та намірів укладення подібних договорів поза розумним сумнівом є такими що не мають до мене фізичного, а відтак і юридичного відношення. Однак, витребування в судовому порядку від відповідача доказів щодо причетності позивача до вказаних витягів, його письмової згоди на укладання договорів про сплату єдиного соціального внеску, договорів про загальнообов`язкове соціальне страхування та дозволу на обробку персональних даних не знайшло жодної правомірної реакції суду першої інстанції, окрім як винесення ухвали 08 травня 2020 року про залишення його вимог про витребування доказів - без задоволення.

На думку, заявника Сьомий апеляційний адміністративний суд, при оцінці обставин справи розглянувши подані документи і матеріали, не в повній мірі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Суд розглядав справу не вивчаючи суть позову, справжність та законність доказів відповідача та дотримання останнім вимог захисту (подвійне ЄСВ), ненадання відповідачем жодних доказів по заявленим вимогам- а одразу прийняв до розгляду справу, взявши за основу апеляційні вимоги відповідача в частині розрахунку недоїмки в період працевлаштування позивача, незважаючи навіть на повне обґрунтування ним незаконності нарахування такої недоїмки в позові та відповіді на відзив.

Окрім іншого, ОСОБА_1 зауважив, що в даній заяві він наголошував не лише на правовій невизначеності, а й на фальсифікації, службовій бездіяльності та зловживанні посадовим становищем суб`єктами владних повноважень в особі відповідача, свідомій омані судових інстанцій та перш за все неправомірне та незаконне накладення на нього фінансових санкцій в порушенні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд заяви, колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно частини 1 статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Пункт 1 частини 2 статті 361 КАС України визначає, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відтак, нововиявлені обставини-це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 20 липня 2019 року у справі №855/268/19 зазначив, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Нововиявлені обставини-це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

-існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

-на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

-істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Істотне значення для справи мають обставини, які пов`язані з матеріалами справи, що розглянута судом, впливають на оцінку вже досліджених ним доказів і мають, відповідно, значення для об`єктивного розгляду спору.

Під такими обставинами розуміють факти, а не нові докази і тим більше не припущення учасників справи, що не підтверджено відповідними доказами.

Зокрема, ними можуть бути скасування рішення або вироку суду, що мали преюдиційне значення під час прийняття рішення судом; факти, встановлені вироком суду, що набрав законної сили; завідомо неправдиві показання свідка в судовій справі; завідомо неправильний висновок експерта; фальшиві документи або речові докази тощо.

Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 802/1462/16-а вказав, що перегляд за нововиявленими обставинами є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.

Поряд з цим, необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки, як було зазначено вище, нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 липня 2019 року у справі №855/268/19, від 28 жовтня 2020 року у справі №200/11289/19-а та від 12 листопада 2020 року у справі №804/2223/17.

В контексті спірних правовідносин варто також зазначити про рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", в пункті 41 якого йдеться про те, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Рябих проти Росії").

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 року у справі "Pravednaya v. Russia", пп.27, 28).

Отже, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Ознаку "не були і не могли бути відомі особі" слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 826/13811/16.

Поряд з цим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 лютого 2021 року у справі № 826/20239/16 перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є важливою гарантією захисту прав і свобод людини, зокрема, у сфері адміністративного судочинства. Перегляд судових рішень, які набрали законної сили, є додатковим засобом забезпечення законності судового рішення і є резервним механізмом захисту прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб і забезпечення справедливого та ефективного здійснення правосуддя. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а лиш перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.

Як слідує зі змісту заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 зокрема посилається на те, що податковим органом у відповідь на його запит, не надано належної відповіді на запитувану інформацію. Тобто вказане свідчить, що заявник фактично не погоджується з діями ГУ ДПС у Чернівецькій області під час розгляду запиту.

Разом з цим, позивач вказує, що органом державної реєстрації в порушення норм законодавства, чинного на період подання ним заяви про припинення підприємницької діяльності, не виконано законодавчо встановленого обов`язку щодо повідомлення державного податкового органу про факт скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності, що потягло негативні наслідки для ОСОБА_1 .

В той же час, колегія суддів вважає, що незгода з діями та бездіяльністю вищезазначених суб`єктів владних повноважень, може бути підставою для їх оскарження в судовому порядку шляхом подання відповідного позову, однак не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Наступними аргументами заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 зазначено, що судами не враховано, що ГУ ДПС в Чернівецькій області під час розгляду справи не надано жодного доказу на підтвердження обов`язку позивача сплачувати єдиний внесок. Заявник вказує і на те, що в суді першої інстанцій, подаючи клопотання про витребування доказів вказував на їх непрозорість, фіктивність та протиправність, однак судом першої інстанції залишено без задоволення дане клопотання. При цьому, на думку останнього судами не надано належної оцінки його доводам стосовно доказів наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву, а судом апеляційної інстанції залишено поза увагою його пояснення викладені у відзиві на апеляційну скаргу. ОСОБА_1 вважає, що суд апеляційної інстанції, при оцінці обставин справи не в повній мірі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Суд розглядав справу не вивчаючи суть позову, справжність та законність доказів відповідача та дотримання останнім вимог захисту (подвійне ЄСВ), ненадання відповідачем жодних доказів по заявленим вимогам- а одразу прийняв до розгляду справу, взявши за основу апеляційні вимоги відповідача в частині розрахунку недоїмки в період працевлаштування позивача, незважаючи навіть на повне обґрунтування ним незаконності нарахування такої недоїмки в позові та відповіді на відзив.

В свою чергу, колегія суддів приходить до висновку, що зміст вищевказаного свідчить про те, що мотиви на які посилається заявник, зводяться до незгоди з судовим рішенням від 13.08.2020 у даній справі, а обставина на яку посилається останній, ґрунтується виключно на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Крім того, як вбачається із рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року, суд першої інстанції на підставі інформації, яка міститься в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також наданої відповідачем податкової картки платника податків, дійшов висновку, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Чернівецькій області, як фізична особа підприємець з 14.03.2007 року та є платником єдиного соціального внеску. При цьому, у вказаних документах відсутні відомості про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 , а тому твердження останнього про припинення підприємницької діяльності шляхом ліквідації у 2007-2008 роках, не знайшли свого доказового підтвердження.

При цьому, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваної вимоги грунтуються лише на тому, що в період з 02.05.2018 року по 31.07.2019 року, який входить в загальний період за який нараховано недоїмку з єдиного соціального внеску, згідно оскаржуваної вимоги №Ф-35975-56 від 16.05.2019, ОСОБА_1 був офіційно працевлаштований і за останнього єдиний соціальний внесок сплачував роботодавець.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що податковий орган наділений повноваженнями провести перерахунок зобов`язань з єдиного соціального внеску, за виключенням періодів офіційного працевлаштування ОСОБА_1 , у порядку та на умовах визначених вимогами чинного законодавства.

Між тим, позивач не оскаржив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року в частині викладення мотивів його прийняття, як і не подав заперечення на ухвалу від 08.05.2020, якою суд першої інстанції відмовив у задоволенні його клопотання про витребування доказів.

Що ж до посилання заявника на те, що судом апеляційної інстанції взято за основу лише вимоги відповідача в частині розрахунку недоїмки в період працевлаштування позивача, то колегія суддів зазначає, що дана справа переглядалась в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, що відповідає вимогам ч.1 ст.308 КАС України.

Слід також звернути увагу і на те, що як з`ясовано з наданої ОСОБА_1 відповіді ГУ ДПС у Чернівецькій області від 10.02.2021 №950/6/24-1324-07 та змісту заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-35975-56 від 16.05.2019, яка була предметом судового розгляду у цій справі, відкликана відповідачем 26.08.2020 та втратила чинність, тобто не несе для позивача жодних правових наслідків.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що у разі винесення ГУ ДПС у Чернівецькій області нової вимоги про сплату боргу (недоїмки) за період з 09.02.2012 по 19.04.2019, за виключенням періоду офіційного працевлаштування, позивач не позбавлений права оскаржити таку вимогу в судовому порядку.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивачем не наведено обставин, які є нововиявленими відповідно до статті 361 КАС України, а відтак колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2020 за нововиявленими обставинами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Керуючись ст.ст. 325, 328, 329, 361, 369 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року за нововиявленими обставинами, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.