Справа № 454/4170/20
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№454/4170/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Сокальського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, з участю другого відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зарахування до трудового стажу періоду догляду за дитиною-інвалідом,-
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сокальського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, з участю другого відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:
визнати бездіяльність неповним та протиправним, всупереч чинного законодавства, неправильне розуміння та тлумачення прав суб`єкта, за положеннями ст.56 «є» та «ж» Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788 та зобов`язати зарахувати до страхового стажу період з 12.02.2000 року до 19.02.2018 року, крім часу де працював згідно запису у трудовій книзі, а період з 09.01.2018 року до сьогодні як догляд за інвалідом 1 групи Б з психічними розладами;
зобов`язати період з 18.05.1984 року по 17.11.1985 року, час роботи в колгоспі «Світанок», так як підтверджена сплата внесків до страхового пенсійного фонду як період страхового стажу мого права на пенсію.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за наявності усіх необхідних документів час догляду за дитиною-інвалідом зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. Вказує, що відповідач протиправно не включив йому до загального стажу період по догляду за дитиною, внаслідок чого було порушено його права та інтереси. Посилається на те, що за наявності усіх документів, які підтверджують перебування дитини на інвалідності час догляду за дитиною-інвалідом зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.
У своїх запереченнях відповідач зазначає, що загальний стаж роботи позивача на день звернення за призначенням пенсії складав 14 років 7 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Вказує, що згідно записів у трудовій книжці позивача час роботи з 18.05.1984 року по 17.11.1985 року не зараховується у загальний та безперервний трудовий стаж. Стверджує, що час роботи у колгоспі «Світанок» з 18.05.1984 року по 17.11.1985 року позивачу вже зараховано та обчислено за фактичною тривалістю на підставі поданих позивачем додаткових документів. Згідно записів у трудовій книжці встановлено, що позивач працював з 02.02.2002 року по 02.08.2004 року. Вказаний період зараховано до загального стажу роботи та обчислено за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Тому період з 02.02.2002 року по 02.08.2004 року не може бути двічі зарахований ще й як період за дитиною з інвалідністю. Окрім того, зазначає, що період з 01.02.2018 року по 06.11.2020 року було зараховано позивачу як догляд за інвалідом першої групи на підставі поданої до акту огляду довідки від 17.02.2018 року. Однак позивач при зверненні за призначенням пенсії не надав висновку лікарсько-консультатційної комісії про перебування його сина на інвалідності до 01.02.2018 року.
23.03.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилається на те, що відповідачем не було складено акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною. Вказує, що факт інвалідності його сина підтверджено, зокрема, іншими документами: виписками, довідками, актом огляду в МСЕК. Стверджує, що відповідач не ознайомився з поданими до його заяви матеріалами, а, тому, його рішення є протиправним.
09.04.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області подано відзив, у якому зазначено такі ж обставини, як і у відзиві від 15.03.2021 року.
Окрім того, 15.04.2021 року та 19.04.2021 року на адресу суду від позивача надійшли відповіді на відзив, в яких він посилається на обставини, вказані у відповіді на відзив від 23.03.2021 року.
02.03.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
Ухвалою суду з питань заміни неналежної сторони від 26.03.2021 року розгляд справи розпочато спочатку.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.
10.10.2020 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України Сокальського району із заявою, в якій просив встановити йому пенсію за віком, а час догляду за сином ОСОБА_2 , який є інвалідом І Б групи вважати підтвердженням наявного трудового стажу для призначення такого, за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, про що передбачено в постанові Кабінету Мністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», зокрема в п. «є» та «ж» ст.56.
24.12.2020 року позивач звернувся до Сокальського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком.
Рішенням Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке міститься в матеріалах справи, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Мотивами є те, що обов`язковою умовою для призначення такої пенсії є наявність необхідного страхового стажу та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.

Не погодившись із таким рішенням позивач звернувся із даним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи для призначення пенсії за віком часу роботи на посаді сантехніка ферми №1 в колгоспі «Світанок» з 18.05.1984 року по 17.11.1985 року; періоду з 12.02.2000 року до 19.02.2018 року та періоду з 09.01.2018 року як догляду за інвалідом першої групи підгрупи Б з психічними розладами.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон №1058-IV).

За змістом пункту першого ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до абзацу першого ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Абзацом другим цієї ж норми передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Згідно із ч.2 ст.26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років (ч.3 ст.26 Закону №1058-IV).

Абзацом першим частини четвертої цієї ж норми встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Відповідно до абзацу другого ч.4 ст.26 Закону №1058-IV наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

За змістом абзацу першого ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абзацу першого ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 637).

Згідно із п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.2 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд звертає увагу, що згідно із записом №2 трудової книжки позивача від 19.11.1985 року, яка міститься в матеріалах справи, час роботи на посаді сантехніка ферми №1 в колгоспі «Світанок» з 18.05.1984 року по 17.11.1985 року не зараховується в загальний і безперервний трудовий стаж.

Таким чином, враховуючи довідку Виконавчого комітету Переспівської сільської ради Сокальського району Львівської області №24 від 01.12.2020 року про заробітну плату для обчислення пенсії та відомості про кількість вироблених людиноднів, трудову участь в господарстві зазначені у довідці Виконавчого комітету Переспівської сільської ради Сокальського району Львівської області №25 від 01.12.2020 року, суд приходить до висновку, що згаданий період роботи позивача на посаді сантехніка ферми №1 в колгоспі «Світанок» вже врахований до страхового стажу позивача, а тому такі вимоги є безпідставними.

Відтак, суд вважає, що у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду з 12.02.2000 року до 19.02.2018 року.

Суд зазначає, що вказаний період відповідно до записів трудової книжки позивача уже зарахований до його загального стажу.

Відповідно до запису в трудовій книжці позивача №18 у період з 02.02.2002 року по 02.08.2004 року він працював на посаді сторожа Переспівської СЗШ І-ІІ ступеня.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні інші докази на підтвердження обставин, на які посилається позивач, а тому позов у цій частині також не підлягає задоволенню.

Що стосується зарахування до страхового стажу позивача періоду з 09.01.2018 року як догляду за інвалідом першої групи підгрупи Б з психічними розладами.

Як вбачається з п. «є» ч.3 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Пунктом 10 Порядку №637 передбачено, що час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлюється на підставі акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб

похилого віку і дітей з інвалідністю).

Відповідно до п.2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року за № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів (акт догляду за інвалідом 1-Б групи від 30.10.2020 року; посвідчення дитини-інваліда серії НОМЕР_1 від 18.01.2013 року; висновок ЛКК КЗ ЛОДПНД від 13.02.2012 року; акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду та виховання; довідка №96 від 05.02.2021 року видана Центральною лікарсько-консультативною комісією; висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №113 від 08.02.2021 року), які у своїй сукупності підтверджують факт догляду позивачем за своїм сином інвалідом першої групи, а тому позовні вимоги у цій частині є підставними та обґрунтованими.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у частині визнання протиправним незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області до страхового стажу позивача періоду з 09.01.2018 року як догляду за інвалідом першої групи підгрупи Б з психічними розладами. Як наслідок, підлягають задоволенню і вимоги щодо спонукання до вчинення дій. В іншій частині у задоволені позову слід відмовити.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не підлягають стягненню із сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 09.01.2018 року до 10.10.2020 року як догляду за інвалідом першої групи підгрупи Б з психічними розладами ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) період з 09.01.2018 року до 10.10.2020 року як догляд за інвалідом першої групи підгрупи Б з психічними розладами ОСОБА_2 .

В іншій частині у задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Я.Мартинюк