Справа № 733/90/21
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року Чернігів Справа № 733/90/21

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Парафіївської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Парафіївської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області щодо не прийняття мотивованого рішення № 44-02/08 від 24.12.2020 за наслідками розгляду заяви позивача від 11.12.2020 по надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, яка розташована в межах Парафіївської селищної ради (за межами населеного пункту с. Петрушівка) Ічнянського району Чернігівської області; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах Парафіївської селищної ради (за межами населеного пункту с. Петрушівка) Ічнянського району Чернігівської області, яка утворилась в результаті поділу земельної ділянки :07:000:0134, та за результатами її розгляду прийняти мотивоване рішення відповідно до положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що твердження відповідача, що запитувана земельна ділянка не належить до земель комунальної власності Парафіївської селищної ради не відповідає дійсності, оскільки рішенням відповідача № 54-02/08 від 24.12.2020 згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 09.12.2020 її прийнято у комунальну власність.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що на момент подання заяви про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу, селищна рада не зареєструвала право комунальної власності на земельну ділянку.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій, серед іншого, вказав, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0134 вже належала до земель комунальної власності.

Відповідачем було подано заперечення, в яких зазначив, що аргументи позивача, викладені у відповіді на відзив по суті спору, повторюють зміст позовної заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.12.2020 (вх. дата 16.12.2020) ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, із земель запасу, яка розташована на території Петрушівської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, яка утворилась в результаті поділу земельної ділянки :07:000:0134, до якої було додано копію паспорту, РНОКПП та графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 49-51).

Рішенням другої сесії восьмого скликання Парафіївської селищної ради від 24.12.2020 № 44-02/08 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 » вирішено відмовити позивачу у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності Парафіївської селищної ради орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах Парафіївської селищної ради (за межами населеного пункту Петрушівка) Ічнянського району Чернігівської області у зв`язку з тим, що стаття 122 Земельного кодексу України встановлює повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Земельна ділянка не належить до земель комунальної власності Парафіївської селищної ради (а.с. 54).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Згідно частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом «в» частини третьої статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

В силу пункту «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з аналізу зазначених норм, будь-який громадянин України, незалежно від місця реєстрації або проживання, має право звернутись до уповноваженого органу із заявою та визначеними законодавством документами щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства.

Водночас, суд зазначає, що у статті 118 Земельного кодексу України міститься загальне посилання на те, що місце розташування земельної ділянки повинно відповідати вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із системного аналізу норм земельного законодавства суд дійшов висновку, що при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити:

- відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України);

- чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проєктам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Таким чином, підставою відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може бути невідповідність місця розташування об`єкта (земельної ділянки) наведеним вище вимогам.

Також, згідно позиції Верховного суду України, викладеної в постановах від 10.12.2013 у справі № 21-358а13, від 11.10.2016 у справі № 806/3787/13-а отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність (користування). Відтак, формальні підстави в не наданні дозволу свідчать про зловживання своїм обов`язком відповідача надати такий дозвіл у відповідності до вимог закону, чим порушуються права позивача, гарантовані Конституцією України.

Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.

Аналізуючи наведені норми законодавства та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимоги законодавства, які регулюють порядок звернення до органів місцевого самоврядування із заявою про надання дозволу на розробку проєкту відведення земельної ділянки.

Згідно статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно вимог частини другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надається відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування. При цьому, чинним законодавством передбачено, що рішення про надання дозволу або відмову у наданні такого дозволу орган місцевого самоврядування приймає виключно на пленарних засіданнях відповідної ради.

Як вже зазначалося судом, рішенням другої сесії восьмого скликання Парафіївської селищної ради від 24.12.2020 № 44-02/08 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 » позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на тій підставі, що земельна ділянка не належить до земель комунальної власності Парафіївської селищної ради.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 32-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Парафіївській селищній раді Ічнянського району Чернігівської області у комунальну власність Парафіївської територіальної громади земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1264,3684 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Парафіївської територіальної громади Ічнянського району Чернігівської області згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки. Відповідно до пункту 2 вказаного вище наказу право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с. 47).

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 09.12.2020 Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області передало Парафіївській селищній раді Ічнянського району Чернігівської області земельні ділянки згідно з додатком, зокрема земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0134 (а.с. 17-19).

Рішенням другої сесії восьмого скликання Парафіївської селищної ради від 24.12.2020 № 54-02/08 «Про прийняття земельних ділянок державної власності у комунальну власність» було вирішено прийняти у комунальну власність Парафіївської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1264, 3684 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Парафіївської територіальної громади Ічнянського району Чернігівської області, згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 09.12.2020 (а.с. 55).

Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку державна реєстрація права власності на земельну ділянку за Парафіївською селищною радою здійснено 18.02.2021(а.с. 56-57).

Відповідач посилається, що на момент подання позивачем заяви, не було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а тому у нього були відсутні правові підстави для надання вказаного дозволу.

Так, згідно із частиною першою статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Суд зазначає, що наявність наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 № 32-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» жодним чином не означає зміни ані власника, ані форми власності земельної ділянки та не є рівнозначною самій державній реєстрації.

Тобто, до моменту державної реєстрації права комунальної власності відповідача на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0134, останній не міг розпоряджатися нею.

Таким чином, аналізуючи вказані положення закону та враховуючи конкретні обставини у цій справі, суд доходить висновку, що відповідач на час розгляду заяви позивача не мав належних повноважень щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою (зміни його правового становища), а тому відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проєкту землеустрою ґрунтується на вимогах законодавства, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Парафіївської селищної ради (вул. Тараса Шевченка, буд. 95, с. Парафіївка, Ічнянський район, Чернігівська область, 16730, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.04.2021.

Суддя Н.М. Баргаміна