Справа № 620/6709/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року Чернігів Справа № 620/6709/20

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача Маслак М.С.,

представника відповідачів Косової О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Чернігівської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування запису у трудовій книжці,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Чернігівської обласної прокуратури (далі-відповідач 1), Офісу Генерального прокурора (далі-відповідач2), Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора України (далі-відповідач 3) про визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії № 1 Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 № 295; визнання протиправним та скасування наказу прокурора Чернігівської області від 21.05.2020 № 127к; поновлення позивача на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Чернігівської обласної прокуратури або на рівнозначній посаді в Чернігівській обласній прокуратурі; стягнення з Чернігівської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу; скасування у трудовій книжці позивача запису № 14 від 21.05.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення кадрової комісії не містить мотивів, з яких комісія дійшла висновку про неуспішне проходження атестації позивачем, прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є необгрунтованим. Позивач вважає, що його звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII відбулось з порушенням законодавства, оскільки фактично прокуратура не була ні реорганізована, ні ліквідована. Посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини позивач наголошує, що звільнення позивача на підставі вищевказаної норми відбулося без чіткої конкретизації підстав звільнення, що породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності.

Від Офісу Генерального прокурора (відповідач 2) до суду надійшов відзив, в якому зазначено, що Першою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур обґрунтовано прийнято спірне рішення про неуспішне проходження позивачем атестації, що слугувало підставою для звільнення позивача за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру". Звернув увагу, що положення КЗпП України застосуванню не підлягають, оскільки норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX від 19 вересня 2019 року, який є спеціальним, мають застосовуватись імперативно, а саме, прокурори можуть бути переведені на посаду в обласній прокуратурі лише у разі успішного проходження ними атестації, передбаченої розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Від Чернігівської обласної прокуратури (відповідач 3) надійшов відзив, в якому позов не визнає, просить відмовити у задоволенні, оскільки згідно положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з дня набрання його чинності усі прокурори, в тому числі, регіональних прокуратур, вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». За результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону 10.04.2020 кадровою комісією № 1 прийнято рішення № 295 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, що слугувало підставою для звільнення позивача. Звернув увагу, що норми Закону України «Про прокуратуру», які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, тому КЗпП України у спірних правовідносинах не застосовується.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що предмет атестації, визначений пунктом 5 Порядку проходження прокурорами атестації, відрізняється від предмету атестації, визначеного Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», та додатково містить вимогу, окрім професійної компетентності прокурора, ще й оцінку загальних здібностей та навичок. При цьому Генерального прокурора уповноважено Законом лише на визначення порядку та етапів проведення атестації, проте повноваженнями на зміну чи встановлення предмету атестації Генеральний прокурор не наділений. Крім того, такий предмет атестації як «загальні здібності та навички» у Законі відсутній. Відтак вважає, що посилання відповідача 2 та відповідача 3 на Порядок проходження прокурорами атестації, затверджений наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221, є безпідставним, оскільки такий встановлює більші вимоги, ніж встановлені Законом, а також змінює предмет атестації шляхом збільшення, у спосіб встановлення додаткової оцінки загальних здібностей та навичок, який не передбачений Законом.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

14.01.2021 позивачем на виконання ухвали суду подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, питання щодо поновлення строку звернення до суду вирішено розглянути у підготовчому засіданні.

Від Офісу Генерального прокурора надійшли заперечення щодо поновлення строку звернення до суду, в якому зазначено, що заява про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки пропуск строку звернення до суду з обставин запровадження карантину на території України не можуть прийматися судом до уваги та не є поважною причиною в розумінні статті 123 КАС України.

У підготовчому засіданні представник позивача підтримав заяву про поновлення строку з підстав, наведених в останній та додаткових поясненнях до неї.

Представник відповідача 3 заперечував проти поновлення строку звернення до суду, та пояснив, що заява про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Ухвалою суду від 25.02.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд визнав поважними причини пропуску звернення до суду, поновив його, та продовжив строк підготовчого засідання на 30 днів.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.04.2021 о 10:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідачів позов не визнав з підстав, викладених у відзивах, та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , починаючи з серпня 2004 року по 21 травня 2020 року проходив службу в органах прокуратури, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки позивача. При цьому з вересня 2018 року до моменту звільнення займав посаду заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Чернігівської області.

Позивач подав Генеральному прокурору заяву встановленого зразка про намір пройти атестацію.

За результатами проведення тестування на загальні здібності та навички позивач набрав 92 бали, який визначено як середній арифметичний бал від 93 балів за вербальний блок та 92 балів за абстрактно-логічний.

10.04.2020 Першою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення № 295 про неуспішне проходження атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Наказом прокурора Чернігівської області від 21.05.2020 №127к позивача звільнено з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Підставою у вказаному наказі також зазначено: рішення кадрової комісії № 1.

Вважаючи спірні рішення протиправними звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України передбачено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Частиною 2 статті 21 та частиною 1 статті 23 Загальної декларації прав людини встановлено, що кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Статтею 24 Європейської соціальної хартії, ратифікованої Україною 14.09.2006 визначено, що з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати: право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Спеціальні норми права, пов`язані з проходженням публічної служби на посадах прокурорів, викладені у Законі України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі також Закон №1697), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до статті 4 Закону №1697, організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до частини другої статті 9 Закону №1697 Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України. Усі накази Генерального прокурора оприлюднюються державною мовою на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора на наступний робочий день після їх підписання з додержанням вимог режиму таємності. Накази Генерального прокурора, що є нормативно-правовими актами, набирають чинності з дня їх оприлюднення, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня оприлюднення.

Згідно з частиною першою статті 51 Закону №1697, прокурор звільняється з посади у разі: неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я; порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону; набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про запобігання корупції"; неможливості переведення на іншу посаду або відсутності згоди на це у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього; припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави; подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням; неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді; ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Процедура звільнення прокурора у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, визначена статтею 60 Закону №1697: прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів; в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

До Закону України "Про прокуратуру" були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX (діє з 25.09.2019; Закон №113-IX).

Згідно із Законом №113-IX, дію статті 60 зупинено до 01.09.2021.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів щодо протиправного застосування в межах спірних правовідносин положень КЗпП України з огляду на те, що Закон України «Про прокуратуру» визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, в той час як преамбула КЗпП України закріплює, що він визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Згідно з розділом І Закону №113-ІХ внесено зміни, в тому числі, до статті 32 КЗпП України, яку доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус», статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус», отже інші норми КЗпП України залишились без змін (в контексті спірних правовідносин) та повинні бути застосовані, в тому числі щодо порядку поновлення незаконно звільненого працівника на посаді.

Згідно з пунктом 18 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України "Про прокуратуру". При переведенні на посаду прокурора окружної прокуратури вимоги щодо стажу, передбачені частиною першою статті 27 Закону України "Про прокуратуру", не поширюються на прокурорів військових прокуратур, які успішно пройшли атестацію.

На виконання норм розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ Генеральною прокуратурою України 03.10.2019 винесено наказ №221 "Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації".

У відповідності до п. 1 розділу І Порядку №221 визначено, що атестація прокурорів - це встановлена розділом II Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу І Порядку №221 атестація включає такі етапи: складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними вміннями та навичками; прокурори виконують письмове практичне завдання.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Пунктом 8 розділу І Порядку №221 встановлено, що за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації; рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Відповідно п. 9 розділу І Порядку №221, атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Відповідно до положень пункту 11 розділу І Порядку №221, особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.

Складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки унормовано розділом ІІІ Порядку №221, пунктом 1 якого передбачено, що у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) (пункт 2 розділу ІІІ Порядку №221).

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №221 зразок тестових питань та правила складання іспиту оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дати складання іспиту.

За приписами пунктів 5, 6 розділу ІІІ Порядку №221 прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту встановлює своїм наказом Генеральний прокурор після складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Згідно з пунктом 12 Порядку роботи кадрових комісій, затверджених наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 №233 рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура атестації і чи була дотримана процедура його прийняття. Її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала прокурора, виставляючи певну кількість балів, тобто які мотиви ухваленого рішення. Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про непроходження прокурором атестації, з огляду на наслідки, які це потягне.

Зокрема, рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у Порядку №221 питань, які мають бути дослідженні в рамках атестації прокурора; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується процедура атестації; є посилання на норми права, якими керувалася Комісія. Таке рішення повинно містити судження Комісії щодо професійної, особистої, соціальної компетентності прокурора, його доброчесності та професійної етики, відтак його здатності на належному рівні здійснювати покладені на нього законом обов`язки на займаній посаді.

Відповідно до пункту 6 розділу V Порядку №221 рішення кадрових комісій про неуспішне проходження атестації може бути оскаржене прокурором у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 3 частини другої статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладене, законодавець вимагає наявність мотивів, як обов`язкової складової ухвалених суб`єктом владних повноважень рішень.

Суд встановив, що наказом Генерального прокурора від 21.02.2020 за №105 встановлено прохідний бал для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички під час атестації прокурорів регіональних прокуратур (93 бали), а також оприлюднено зразки тестових питань та правил складання іспиту.

04.03.2020, за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування, з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, позивач набрав 87 балів та допущений до наступного етапу анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Відповідно до пункту 2 розділу III Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221, особи, які за результатами іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрали кількість балів, яка дорівнює або є більшою ніж 70 балів, допускаються до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки у той же день згідно із вищезазначеним поділом на групи відповідно до списків, які будуть оприлюднені на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора після завершення першого етапу атестації.

За результатами проведення тестування на загальні здібності та навички позивач набрав 92 бали, який визначено як середній арифметичний бал від 93 балів за вербальний блок та 92 балів за абстрактно-логічний.

Позивачем, одразу після складення іспиту, 04.03.2020 подано скаргу в зв`язку з тим, що під час складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки відбулися короткочасні технічні збої у роботі комп`ютерної техніки, а саме: затримка часу завантаження та оновлення завдань, що як наслідок призвело до необ`єктивної оцінки визначення результату складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, в результаті чого мені об`єктивно не вистачило часу виконати всі завдання, під час складання іспиту та іспит завершено передчасно з результатом 92 бали, при прохідному балі - 93.

05.03.2020 позивачем повторно надіслано скаргу до Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур та 09.04.2020 втретє направлено скаргу.

За результатами розгляду скарг позивача, жодного рішення відповідачем 1 не прийнято.

Суд встановив, що послуги з тестування на загальні здібності надавались шляхом забезпечення доступу учасників тестування до тестової платформи http://test.psymetrics.com.ua/.

Листом №01/0220 від 03.02.2020 року, ТОВ «Сайметрікс-Україна» повідомила, що інструментом «PSYMЕTRICS» не передбачено відтворення порядку запитань того чи іншого респондента та відповідей, система тестування не передбачає збереження пройдених тестів. Проте у системі зберігаються виключно результати за кожним тестом, які видаляються через три тижні.

Однак докази визначення системою результату тесту на загальні здібності та навички у 92 бали, у тому числі по кожному блоку, які в подальшому були внесені рукописним способом у Відомість про результати тестування відсутні, що унеможливлює перевірку правильності та об`єктивності даних, занесених у відомість про результати тестування, а відтак, доведеності отримання позивачем за результатом тестування 92 балів.

Тобто в порушення частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем 2 не надано доказів, які підтверджують системний результат тесту на загальні здібності та навички за виконані позивачем завдання по кожному блоку та взагалі не доведено, що ОСОБА_1 отримав 92 бали, оскільки жодних документів з приводу проходження ним тестування у відповідача 2 не збереглося та неможливо зрозуміти, з чого саме або ж з яких саме блоків, (вербального та абстрактно-логічного), їх завдань, та відповідей на них утворилася цифра, яку зазначено у протоколі кадрової комісії.

Відповідно до пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора №233 від 17.10.2020, рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюються її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати «за» чи «проти» рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Як вбачається із протоколу засідання першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 8 від 10.04.2020, комісія, заслухавши третє питання порядку денного одноголосно вирішили на підставі пункту 6 розділу І, пункту 5 розділу II Порядку за результатами тестування на загальні здібності і навички прокурорів, які набрали менше 93 балів та подавали заяви, ухвалити рішення про неуспішне проходження атестації.

Водночас зі змісту даного протоколу неможливо ідентифікувати особу заявника, а саме, ОСОБА_1 , і самого факту розгляду заяви саме ОСОБА_1 на засіданні комісії 10.04.2020.

Відповідно до протоколу кадрової комісії №9 від 13.04.2020 вирішено питання про відсутність підстав для повторного проходження тестування прокурорами, які не набрали необхідну кількість балів за результатами тестування на загальні здібності та навички з використання комп`ютерної техніки, зокрема і щодо ОСОБА_1 і про внесення у зв`язку із цим змін до Протоколу № 8 від 10.04.2020 шляхом доповнення переліком прізвищ, імен, по-батькові, які подали заяви про оскарження результатів тестування на загальні здібності та навички, що відбулося 04.03.2020.

З огляду на вказане, є достатні підстави вважати, що рішення про неуспішне проходження атестації від 10.04.2020 прийнято без врахування доводів, які викладені позивачем у скаргах щодо технічних збоїв під час проведення іспиту на загальні здібності та навички.

Крім того, на дату прийняття спірного рішення кадрової комісії №1 від 10.04.2020, звернення позивача від 04.03.2020 до кадрової комісії належним чином не розглянуто, що є порушенням принципу своєчасності прийняття рішення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суду у постанові від 31 березня 2021 року по справі № 580/2357/20 (провадження № К/9901/3384/21).

Відтак, оскаржуване рішення про неуспішне проходження атестації прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення, тобто є необґрунтованим.

Крім того, згідно з Наказом Генерального прокурора №105 від 21.02.2020 «Про встановлення прохідного балу для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички під час атестації прокурорів регіональних прокуратур, а також оприлюднення зразка тестових питань та правил складання іспиту» встановлено прохідний бал (мінімально допустиму кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки під час атестації прокурорів регіональних прокуратур 93 бали.

Водночас згідно з пунктом 5 розділу ІІІ (Складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навипчки з використанням компютерної техніки) Порядку проходження прокурорами атестації від 03.10.2019 №221, прохідний бал для успішного складення іспиту встановлює своїм наказом Генеральний прокурор після складення іспиту з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Таким чином, кадрова комісія, встановивши, що позивач набрав 92 бали на іспиті на загальні здібності та навички, тобто менше прохідного бала, не врахувала, що прохідний бал визначений наказом Генерального прокурора до проведення іспиту, а не після нього, як то передбачено пунктом 5 розділу ІІІ Порядку проходження прокурорами атестації, а також, що Порядком взагалі не передбачено встановлення прохідного балу щодо іспиту на загальні здібності і навички.

Крім того суд зазначає, що процес та результат атестації повинен бути зрозумілим як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема прокурору, так і суспільству загалом, оскільки обґрунтованість/умотивованість рішень щодо атестації кожного прокурора є необхідною для цього умовою та гарантією.

У п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Однак рішення першої кадрової комісії №295 від 10.04.2020 містить лише висновки без їх належного обґрунтування.

Крім того, відповідно до пункту 11 розділу ІI Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку проведення атестації прокурорів №221, атестація прокурорів регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями.

Натомість у цьому випадку, як вбачається з відзиву Відповідача 2, а також матеріалів, іспит позивача проводився на комп`ютерній техніці ТОВ «Сайметрікс-Україна», спеціалістами товариства, на програмному забезпеченні товариства та на підставі тестів, наданих товариством.

Офіс Генерального прокурора, прокуратура Чернігівської області та Кадрова комісія №1 тестів на загальні здібності та навички не розробляли, не ревізували та не затверджували.

Договір між Офісом Генерального прокурора, прокуратурою Чернігівської області та Кадровою комісію №1 з ТОВ «Сайметрікс-Україна» на проведення тестування прокурорів не укладався.

З відзиву Офісу Генерального прокурора видно, що проведення атестації прокурорів здійснювалося за технічної та організаційної підтримки Міжнародної організації права розвитку (IDLO), проекту Європейського Союзу «PRAVO-JUSTICE» (у співпраці з ТОВ «Сайметрікс-Україна») та інших міжнародних партнерів. Відповідно до Меморандуму про допомогу в організації проведення атестації прокурорів з «PRAVO-JUSTICE», саме дана організація є виконавцем в організації процесу складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (здійснює закупівлю тестів на загальні здібності та навички відповідно до визначеного «PRAVO-JUSTICE» порядку у необхідній кількості та оренду комп`ютерної техніки, необхідної для проведення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички).

Тобто всупереч вимогам Закону № 113-IX та Порядку №221, проведення другого етапу атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, проводилося не відповідними кадровими комісіями, а ТОВ «Сайметрікс-Україна».

Проведення атестації є дискреційними повноваженнями Комісії, водночас обсяг цієї дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, в тому числі судовому. Процес та результат атестації повинен бути зрозумілим як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема прокурору, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати якісний прокурорський корпус, якому довіряло б це суспільство, то обґрунтованість/умотивованість рішень щодо атестації кожного прокурора є необхідною для цього умовою та гарантією.

Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справі №9901/831/18 від 09.10.2019.

Отже, не врахування комісією всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, та відсутність у рішенні, прийнятому за наслідками атестації, мотивів, з яких кадрова комісія дійшла висновку про неуспішне проходження атестації прокурором, слугує підставою для його судового оскарження та скасування. У свою чергу, це покладає на кадрові комісії обов`язок обґрунтувати рішення про проходження або не проходження атестації прокурором в такий спосіб, щоб рішення достатнім чином містило мотиви, на яких воно ґрунтується.

Таким чином, оскаржуване рішення Першої кадрової комісії № 1 Офісу Генерального прокурора № 295 від 10.04.2020 прийняте не на підставах, та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для визнання протиправним і скасування вказаного рішення.

Щодо вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу прокуратури Чернігівської області № 127к від 21.05.2020 про звільнення позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

- неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

- рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

- в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

- ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Наведені в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом України "Про прокуратуру".

Згідно з підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ законодавець застосовує відсилання саме на пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697, а не на будь-який інший пункт частини першої статті 51 Закону №1697.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697 прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Єдиною підставою для прийняття спірного наказу про звільнення слугувало рішення Першої кадрової комісії № 1 про неуспішне проходження позивачем атестації, яке судом визнано протиправним та скасовано.

Тобто, рішення про звільнення позивача з займаної посади прямо пов`язано з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, а не з ліквідацією чи реорганізацією органу.

Окрім того, органи прокуратури України відносяться до юридичних осіб публічного права.

Суд зазначає, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то самого лише посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Аналогічні правові висновки викладені, у постановах Верховного Суду України від 4 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14, у постановах Верховного суду від 21 березня 2018 року у справі № 802/651/16-а, від 24 вересня 2019 року у справі № 817/3397/15.

Відповідачами не підтверджено відповідними доказами ліквідацію чи реорганізацію органу та скорочення кількості прокурорів, з огляду на це, посилання на положення пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII у спірному наказі про звільнення, є безпідставним.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 28 жовтня 2014 року (№ рішення у ЄДРСР 41602330), у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Отже, позовні вимоги про поновлення позивача на рівнозначній посаді, задоволенню не підлягають, оскільки суд не наділений повноваженнями щодо переведення позивача на рівнозначну посаду, а тому, останній підлягає поновленню на посаді та в органі прокуратури, з якої він був звільнений.

Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 р., днем звільнення вважається останній день роботи. Відповідно до спірного наказу позивача звільнено з 21.05.2020, а тому, поновлений позивач має бути з 22.05.2020.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року у справі № 21-395а13 зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку №100.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року (справа № 11-134ас18) вказала, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24 березня 1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом "з" пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (надалі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Разом з тим, Верховний Суд у постановах від 14 березня 2018 року у справі №822/1832/16, від 24 жовтня 2018 року у справі №820/5932/16, від 19 червня 2019 року у справі №2-а-1648/00(2-а/215/15/16), від 01 серпня 2019 року у справі № 820/1446/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №826/26589/15 вказує, що при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд повинен навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Відтак, з огляду на вказане, обчислюючи кількість днів вимушеного прогулу позивача слід виходити з того, що останнього звільнено з 21.05.2020 (останній робочий день позивача), а дана справа вирішена судом першої інстанції 15.04.2021, тому вимушений прогул складає 227робочих дня.

Згідно довідки Чернігівської обласної прокуратури №21-20 від 18.02.2021, загальна сума заробітної плати за останні два місяці проходження служби позивача становить 30934,57 грн, у тому числі: за 1 день березня 2020 року - 1406,12 грн., за 21 день квітня 2020 року - 29528,45 грн.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становить 1406,12 грн.

Таким чином, оскільки період вимушеного прогулу позивача складає 227 робочих дня, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає до сплати у розмірі 319189,24грн (227 х 1406,12).

Отже, позивачу слід виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 319189,24 грн.

Щодо позовної вимоги про скасування у трудовій книжці ОСОБА_1 запису № 14 від 21.05.2020.

Порядок ведення трудових книжок врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.10 Інструкції № 58 у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності додатково вноситься запис про недійсність запису, який неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення.

Таким чином, у разі визнання протиправним та скасування наказу про звільнення особи, власником або уповноваженим ним органом вносяться відповідні відомості до трудової книжки, у зв`язку з чим відсутня необхідність зобов`язання суб`єкта владних повноважень в судовому порядку здійснити такі дії.

Отже в даному випадку спосіб відновлення порушеного права позивача прямо передбачений чинним законодавством, а тому не потребує додаткового судового врегулювання.

Згідно положень частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення позивача на посаді рішення підлягає негайному виконанню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 № 295.

Визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Чернігівської області від 21.05.2020 №127к.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури з 22.05.2020.

Стягнути з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 319189,24 грн (сума без відрахувань обов`язкових платежів).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури та присудження середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Перша кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора вул.Різницька, 13/15,м.Київ,01601, .

Відповідач: Офіс Генерального прокурора, вул. Різницька, 13/15,м.Київ,01601, .

Відповідач: Чернігівська обласна прокуратура, вул. Князя Чорного,9, м. Чернігів,14000, .

Повний текст рішення виготовлено 26 квітня 2021 року.

Суддя І.І. Соломко