Справа № 640/3178/19
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року

м. Київ

справа №640/3178/19

адміністративне провадження №К/9901/33005/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року (головуючий суддя Ганечко О.М., судді - Кузьменко В.В., Степанюк А.Г.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФО-П ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві), в якому просила визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення-рішення від 30 листопада 2018 року: № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1038727,50 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями 830982 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями штрафами - 207745,50 грн), № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 390873,05 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями 312698,44 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями штрафами - 78174,61 грн), № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на загальну суму 32572,75 грн, (у тому числі за податковими зобов`язаннями 26058,20 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями штрафами - 6514,55 грн), № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «єдиний податок» на 6283,64 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями 5026,91 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями штрафами - 1256,73 грн), № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 340 грн; рішення від 30 листопада 2018 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким за подання не за встановленою формою звітності застосовано штрафні санкції у розмірі 170 грн; рішення від 30 листопада 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 4321,90 грн, Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30 листопада 2018 року №Ф-376 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 43219 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 30 листопада 2018 року №, №, №, №, №, рішення від 30 листопада 2018 року № . Визнано протиправною та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30 листопада 2018 року №Ф-376 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 43219 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення від 30 листопада 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 4321,90 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві на користь ФО-П ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 24013 грн.

Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, ГУ ДФС у м. Києві звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

ФО-П ОСОБА_1 скористалася своїм правом та надіслала до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначила, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві у період з 22 по 26 жовтня 2018 року на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та підпункту 13.1.2 пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК України, на підставі повідомлення ГУ ДФС у м. Києві від 12 жовтня 2018 року № 60753/26-15-42-03-27 та наказу ГУ ДФС у м. Києві від 11 жовтня 2018 року № 15234, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої 2 листопада 2018 року складено Акт №4427/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки).

Згідно висновків Акта перевірки, встановлено порушення позивачем:

пункту 291.4 статті 291, пункту 292.1 статті 292, пунктів 293.3, 293.4 статті 293, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, не нараховано та не сплачено до бюджету суму єдиного податку за 2016 рік у розмірі 5026,91 грн та не здійснено перехід на загальну систему оподаткування з 1 січня 2017 року;

підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України - податкові декларації про майновий стан і доходи за І квартал 2017 року та за 2017 рік до контролюючого органу не подані;

пункту 177.2 статті 177 ПК України занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 312698,44 грн за 2017 рік;

пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не нараховано та не сплачено військового збору у розмірі 26058,20 грн за 2017 рік;

підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2017 рік подано за невстановленою формою (таблиця 2 замість таблиці 1);

абзацу 3 пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 43219 грн за 2017 рік;

пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме - несвоєчасна сплата єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців на 19 січня 2016 року, 19 квітня 2016 року;

пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме - несвоєчасна сплата нарахованих сум єдиного внеску із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) станом на 21 липня 2016 року та 21 листопада 2017 року;

пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2, пункту 183.4 статті 183, статті 187, пункту 201.8 статті 201 ПК України не визначено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 830982 грн, а саме по періодах: січень 2017 року - 0 грн, лютий 2017 року - 0 грн, березень 2017 року - 0 грн, квітень 2017 року - 0 грн, травень 2017 року - 0 грн, червень 2017 року - 0 грн, липень 2017 року - 0 грн, серпень 2017 року - 124187 грн, вересень 2017 року - 128 980 грн, жовтень 2017 року - 125586 грн, листопад 2017 року - 130867 грн, грудень 2017 року - 321362 грн.

Висновки Акта перевірки ґрунтуються на тому, що у результаті співставлення задекларованих показників податкових декларацій платника єдиного податку ФО-П ОСОБА_1 з даними показників звітів, що подані по дротових або бездротових каналах зв`язку, електронних копій розрахункових документів і фіскальних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані, виявлені розбіжності між сумами задекларованих доходів та виторгами РРО за 2016 та 2017 роки.

Для з`ясування питання дотримання ФО-П ОСОБА_1 вимог діючого законодавства щодо декларування доходів, передбачених статтею 292 ПК України, відповідачем направлено позивачу запити від 25 травня 2018 року № 24966/Г/26-15-13-02-15 та від 12 вересня 2018 року № 50493/Г/26-15-42-03-27 щодо надання пояснень та документального підтвердження стосовно розбіжностей між сумами задекларованих доходів та виторгами РРО за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

ФО-П ОСОБА_1 надала відповідь на запит контролюючого органу, в якій зазначила, що за підсумками 2016 року нею реалізовано товару через РРО на загальну суму 5015020,11 грн, з них у готівковій формі - 3263469,72 грн та сплачені платіжними картками - 1751550,39 грн. Загальна сума доходу за 2016 рік, яка підлягає оподаткуванню та включена до показників податкової декларації за цей період дорівнює 4944522,27 грн та складається з доходу в грошовій готівковій формі - 3263469,72 грн, та у грошовій безготівковій формі (отримано на розрахунковий рахунок) - 1681052,55 грн. Кошти за реалізований товар, за який було сплачено платіжними картками у сумі 70497,84 грн, будуть включені до декларації наступного податкового періоду по даті надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок.

Водночас, контролюючий орган виходив з того, що інформація про підсумки розрахункових операцій, проведених із застосуванням РРО є доходом підприємця, на який зареєстровано реєстратор розрахункових операцій, а відтак, перевіркою достовірності визначення в податковій декларації обсягу доходу, встановлено порушення пункту 292.1 статті 292 ПК України, а саме, його заниження за 2016 рік на суму 70497,84 грн, за 2017 рік на суму 273819,53 грн.

Відповідач в Акті перевірки зазначив, що оскільки ФО-П ОСОБА_1 самостійно не перейшла на застосування іншої ставки чи сплату інших податків і зборів з 1 січня 2017 року, то дохід отриманий з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року у сумі 4154905,39 грн підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

На підставі Акта перевірки 30 листопада 2018 року ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1038727,50 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями 830982 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями штрафами - 207745,50 грн),

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 390873,05 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями 312698,44 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями штрафами - 78174,61 грн),

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на загальну суму 32572,75 грн, (у тому числі за податковими зобов`язаннями 26058,20 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями штрафами - 6514,55 грн),

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «єдиний податок» на 6283,64 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями 5026,91 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями штрафами - 1256,73 грн),

№ , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 340 грн;

а також рішення від 30 листопада 2018 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким за подання не за встановленою формою звітності застосовано штрафні санкції у розмірі 170 грн;

рішення від 30 листопада 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 4321,90 грн;

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30 листопада 2018 року №Ф-376 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 43219 грн.

Не погоджуючись із зазначеними вище рішеннями, прийнятими ГУ ДФС у м. Києві 30 листопада 2018 року, ФО-П ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом про визнання їх протиправними, та про їх скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із матеріалами перевірки, а зокрема, згідно книги обліку розрахункових операцій, вбачається, що отриманий дохід від здійснення підприємницької діяльності позивача складає за 2016 рік - 5015020,11 грн, а за 2017 рік - 4154905,39 грн, що свідчить про заниження позивачем обсягу доходу, відображеного у податковій звітності. ФО-П ОСОБА_1 самостійно не перейшла на застосування іншої ставки чи сплату інших податків і зборів з 1 січня 2017 року, а тому дохід отриманий з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року у сумі 4154905,39 грн підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. Крім того, суд в обґрунтування рішення зазначив, що оскільки збільшення контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб ФО-П ОСОБА_1 за наслідками проведеної перевірки її господарської діяльності є правомірним, нарахування позивачу суми військового збору, єдиного внеску також є обґрунтованим та вбачається з попередніх рішень, прийнятих відповідачем 30 листопада 2018 року. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а відтак, відсутні підстави для їх скасування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги Шостий апеляційний адміністративний суд виходив з наступних мотивів, з якими погоджується колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування

Згідно із пунктом 177.1 статті 177 вказаного Кодексу, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

За приписами пункту 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності як спеціальний податковий режим встановлена Главою І розділу ХІV ПК України.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно із пунктом 291.3 статті 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Шостим апеляційним адміністративним судом зазначено, що перевіркою встановлено, що у періоді, який перевірявся ФО-П ОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю косметичними товарами та туалетними засобами у спеціалізованих магазинах, а також роздрібну торгівлю іншими невживаними товарами у спеціалізованих магазинах кінцевому споживачу.

У податковій декларації платника єдиного податку від 12 квітня 2016 року № за І квартал 2016 року, позивачем задекларовано суму доходу платника єдиного податку, отриманого від провадження діяльності у розмірі 1870877,24 грн, а за даними перевірки сума доходу складає 1911989,50 грн, а відтак, на думку відповідача, розбіжність складає 41112,26 грн.

Згідно податкової декларації платника єдиного податку від 18 липня 2016 року №, дохід позивача у І півріччі 2016 року становив 3320090,68 грн, а за даними перевірки - 3379804,30 грн, а тому, за розрахунками відповідача, розбіжність між вказаними сумами складає - 59713,62 грн.

У податковій декларації від 18 жовтня 2016 року № позивачем за 9 місяців 2016 року задекларовано дохід 4864586,18 грн, а згідно результатів перевірки, сума доходу позивача за вказаний період становить 4935550,96 грн, тож на переконання контролюючого органу, розбіжність між даними становить 70964,78 грн.

Крім того, ФО-П ОСОБА_1 у податковій декларації від 13 січня 2017 року № задекларувала доход платника єдиного податку за 2016 рік у сумі 4944522,27 грн, при цьому, відповідно до даних перевірки, сума доходу позивача за 2016 рік складає 5015020,11 грн, а розмір, розбіжностей - 70497,84 грн.

У податковій декларації від 17 жовтня 2017 року № позивачем за 9 місяців 2017 року задекларовано суму доходу 1223053,32 грн; згідно даних перевірки сума такого доходу становить 1265833,75 грн, а тому, розбіжність між вказаними сумами становить 42780,43 грн.

За 2017 рік ФО-П ОСОБА_1 задекларувала суму доходу у розмірі 3881085,86 грн, а згідно даних перевірки, така сума доходу становить 4154905,39 грн, тож, розбіжність між сумами становить - 273819,53 грн.

Тобто, на переконання контролюючого органу, виторги РРО за 2016 рік складають 5015020,11 грн, а за 2017 рік - 4154905,39 грн.

За приписами пункту 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи-підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому, до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Приписами пункту 292.6 статті 292 ПК України, регламентовано, що датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України від 6 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Відповідно до пункту 1.4 глави 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Підпунктом 1.27 статті 1 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-ІІІ) визначено, що платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

За приписами підпункту 1.32-1 статті 1 вказаного Закону платіжний термінал - це електронний пристрій, призначений для ініціювання переказу з рахунка, у тому числі видачі готівки, отримання довідкової інформації і друкування документа за операцією із застосуванням електронного платіжного засобу.

Судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено, що висновок контролюючого органу про те, що у разі використання платіжних терміналів при здійсненні розрахунків за товари (послуги) - доходом фізичної особи-платника єдиного податку вважається сума, отримана за продані товари (надані послуги), а інформація про підсумки розрахункових операцій, проведених із застосуванням РРО є доходом підприємця, на який зареєстровано реєстратор розрахункових операцій, є помилковим, з огляду на наступне.

ФО-П ОСОБА_1 зареєстрована платником єдиного податку без реєстрації платником ПДВ, основним видом її діяльності є роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями у спеціалізованих магазинах.

При здійсненні розрахунків за товари, позивач отримує грошові кошти від покупців товару у готівковій формі (шляхом зарахування коштів в касу) та у безготівковій формі (шляхом здійснення розрахунку за товар через платіжні термінали із застосуванням платіжних карток).

Відповідач в Акті перевірки зазначив, що ФО-П ОСОБА_1 перевищила встановлений ліміт доходу платника єдиного податку 3-ї групи (5000000 грн) у 2016 році на 15020,11 грн, а також самостійно не перейшла у 2017 році на загальну систему оподаткування, що стало наслідком прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій та вимоги.

Положення статті 292 ПК України, встановлено порядок визначення доходів та їх склад для платників єдиного податку першої - третьої груп, а саме, пунктом 292.1 цієї статті регламентовано, що доходом платника єдиного податку є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті (безоплатно отримані товари). При цьому, до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно із пунктом 292.6 статті 292 ПК України, датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання- передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

Тобто, положеннями статті 292 ПК України чітко визначено, що датою отримання платником єдиного податку доходу є дата фактичного надходження йому коштів готівкою та/або у безготівковій формі (зарахування на розрахунковий рахунок), а не інформація про підсумки розрахункових операцій, проведених через РРО.

Дохід від розрахункової операції виникає лише по факту надходження безготівкових коштів на рахунок отримувача - платника податку та збільшення активу платника податку в розумінні Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290. Проведення розрахункової операції через РРО лише фіксує факт проведення розрахункової операції (оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця), але ніяк не отримання грошових коштів, які є доходом платника.

Крім того, судом апеляційної інстанції зазначено, що позивач зверталась до Державної фіскальної служби України із запитом про надання податкової консультації з цього питання та просила надати роз`яснення та відповідь на питання: «У який момент у платника податку виникає обов`язок включити до складу оподаткованого доходу грошові кошти - в момент проведення розрахункової операції через РРО, чи в момент безпосереднього отримання грошових коштів на рахунок платника податку?».

Державною фіскальної службою України 26 березня 2019 року надано позивачу індивідуальну податкову консультацію № 1255/Г/99-99-13-01-04-14/ІПК, якою роз`яснено, що у разі використання платіжних терміналів при здійсненні розрахунків за товари (роботи, послуги), надані ФО-П платником єдиного податку, датою отримання доходу є дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок.

Шостим апеляційним адміністративним судом при дослідженні наявних у матеріалах справи доказів, а саме, звітів по касам, які використовувались за 2016 рік, зазначено, що від підприємницької діяльності позивач за 2016 рік отримала дохід у готівковій формі у розмірі 3263469,72 грн (з яких: по касі ФН за 2016 рік від підприємницької діяльності надійшло готівкових коштів у розмірі 1660319,54 грн; по касі ФН № за 2016 рік від підприємницької діяльності надійшло готівкових коштів у розмірі 1603150,18 грн).

Також, ФО-П ОСОБА_1 до суду надано довідки про те, що у 2016 році вона використовувала розрахунковий рахунок, відкритий у ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» № НОМЕР_2 (рахунок закрито 9 листопада 2016 року) та розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у ПАТ «Кредитвест Банк». У 2017 році рахунок, відкритий лише у ПАТ «Кредитвест Банк».

ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» на запит надано обороти по рахунку за 2016 рік та виписку по рахунку, згідно з якою у 2016 році на рахунок позивача у ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» надійшло 499626,46 грн, як безготівкові розрахунки за товар.

Також ПАТ «Кредитвест Банк» на запит було надано довідку та банківські документи, з яких вбачається, що за 2016 рік на рахунок позивача надійшло 1181426,09 грн, як безготівкові розрахунки за товар.

Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції встановлено, що від підприємницької діяльності, позивачем за 2016 рік отримано дохід у безготівковій формі у розмірі 1681052,55 грн (499626,46 грн + 1181426,09 грн) та у готівковій формі 3263469,72 грн, що у сумі складає 4944522,27 грн.

Здійснення переказу безготівкових коштів (забезпечення безготівкових розрахунків) у 2016 році відбувалось по Договору про обслуговування платіжних карток від 1 квітня 2016 року № 2070, укладеного позивачем з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», згідно якого, предметом було здійснення банком розрахункового обслуговування ФО-П ОСОБА_1 за проведеними нею операціями з продажу товарів, робіт, послуг, оплата яких здійснена законними держателями платіжних карток. Підставою для перерахування коштів на рахунок позивача за проведеними нею операціями, є надані останньою до банку розрахункові повідомлення.

За умовами пункту 3.1.2 договору, банк зобов`язується не пізніше 2 (двох) банківських днів з дня надходження до банку розрахункового повідомлення здійснити перерахування коштів у гривні на рахунок позивача, а тому, після проведення розрахункової операції через РРО за допомогою платіжних карток клієнтів-покупців останнього, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» отримує інформацію-повідомлення про проведення такої операції і тільки протягом 2-х банківських днів зараховує на рахунок ФО-П ОСОБА_1 грошові кошти, що у свою чергу, є датою отримання доходу платником податків.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані позивачем до суду первинні документи звітності, свідчать про відсутність перевищення нею встановленого ліміту доходу платника єдиного податку за 2016 рік та про відсутність обов`язку переходу позивача у 2017 році на загальну систему оподаткування. Позивачем не було допущено заниження обсягу доходу, відображеного у податковій звітності та перевищення ліміту отриманого доходу.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

ГУ ДФС у м. Києві не доведено правомірність прийняття 30 листопада 2018 року оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішень про застосування штрафних санкцій.

Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ФО-П ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Частинами першою та другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому підстави для скасування ухваленого судового рішення та задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх