Справа № 1.380.2019.003329
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003329 пров. № ЗВ/857/8/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Довгополова О. М.
суддів -Ільчишин Н. В.
Гудима Л. Я.
з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 : визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку та виплаті основної державної пенсії, на підставі прямої дії ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII), з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року згідно з відсотком втрати працездатності 45%, тобто як добуток п`яти мінімальних заробітних плат та відповідного відсотку втрати працездатності; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату основної державної пенсії ОСОБА_1 з 25.04.2019 року до 30.06.2019 року включно відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; у задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року змінено: третій абзац резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести з 01.05.2019 року перерахунок та виплату основної державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з врахуванням виплачених сум"; четвертий абзац резолютивної частини рішення виключено; в решті рішення залишено без змін.

ОСОБА_1 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням даної постанови, в якій просив: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати звіт про виконання постанови цього суду від 03.12.2019 року; застосувати штрафні санкції у порядку ч.2 ст.382 КАС України.

Заяву обґрунтовує тим, що Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області не виконує протягом тривалого часу зазначену постанову апеляційного суду, а саме не здійснило перерахунок його пенсії в розмірі, встановленому ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та не виплачує зазначеної у вказаному судовому рішенні суми.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 2 ст. 382 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, аналізуючи положення ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що зазначена норма в редакції від 15 грудня 2017 року дає можливість суду зобов`язувати відповідача-суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення вже після ухвалення такого рішення.

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як вбачається із змісту зазначеної вище постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року, суд апеляційної інстанції надавав оцінку доводам Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно з ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII з урахуванням норм "Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 (далі - Порядок № 1210), п. 9-1 якого передбачено порядок обрахунку пенсії згідно з ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, а саме визначено формулу обрахунку з врахуванням певних показників (середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески (середній показник за 2014-2016 роки), середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії, розмір відшкодування фактичних збитків у відсотках). Суд вважає такі твердження відповідача безпідставними, оскільки ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII не передбачає коригування розміру пенсії, визначеної з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, на показники, передбачені п. 9-1 Порядку № 1210, а також Законом № 796-XII не віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України вирішення питань з приводу затвердження умов та порядку призначення і виплати розміру пенсій, запровадженого ч. 3 ст. 59 цього Закону у сумі п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Суд вказав, що внаслідок застосування перелічених показників, передбачених п. 9-1 Порядку № 1210, розмір пенсії відрізнятиметься (буде меншим) від розміру, визначеного з врахуванням безпосередньо положення ч. 3 ст. 59 Закону України № 796-XII, в зв`язку з чим положення п. 9-1 Порядку № 1210 в частині визначення формули обчислення розміру пенсії фактично суперечить ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII. А тому суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин слід застосувати положення нормативного акту, який має вищу юридичну силу, а саме ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, яка передбачає право особи на отримання пенсії саме з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року без застосування жодних формул та коригувань. Отже, суд фактично погодився з доводами позивача про протиправність таких дій пенсійного органу та зобов`язав останнього здійснити відповідний (конкретний) перерахунок. Також суд досліджував та надав оцінку здійсненню Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2019 року згідно з рішенням від 17.07.2019 року № 40, за результатами чого дійшов висновку, що такий перерахунок не можна вважати реалізацією (поновленням) права позивача на перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, яка передбачає право особи на отримання пенсії саме з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

При цьому, як вбачається із вказаного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, розмір пенсії ОСОБА_1 визначено за період з 01.07.2019 року до 30.11.2019 року в розмірі 6098,24 грн., а з 01.12.2019 року - 6120,44 грн., тобто ці розміри пенсії є аналогічними тим, які визначені відповідачем внаслідок перерахунку пенсії позивача на виконання, як він стверджує, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області фактично не врахувало висновків та мотивів суду апеляційної інстанції, наведених у вказаній постанові, а при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 врахувало ті ж показники, розміри заробітної плати та механізм, з приводу яких між сторонами виник спір, який вже вирішений судом.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими доводи позивача про те, що вказане судове рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області фактично не виконане.

Твердження відповідача про те, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення суду був здійснений в порядку, встановленому законодавством, цим рішенням та в межах повноважень управління, а також посилання відповідача на неможливість проведення іншого перерахунку пенсії позивача, колегія суддів вважає безпідставним, зважаючи на висновок щодо застосування норм права, висловлений в постанові Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 808/4165/17, згідно з яким положення ст. 124 Конституції України та ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним застосувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", у п. 40 якого зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції.

Щодо вимоги заявника щодо застосування штрафних санкцій, колегія суддів зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 23.04.2020 в адміністративній справі №560/523/19, переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу, є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

З поданого відповідачем звіту вбачається, що ним вчиняються дії для виконання рішення суду, при цьому судом враховується, що виділення коштів із Державного бюджету для фінансування відповідної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, не має правових підстав.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідач вживає заходів з метою виконання рішення суду в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення відповідачу нового строку для подання звіту про виконання рішення суду.

Підсумовуючи описані вище обставини та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки встановлено факт невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року в даній справі, заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині щодо відповідача подати у місячний строк з дня набрання законної сили цією ухвалою звіт про виконання вказаної постанови.

Керуючись ст. 382 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати у місячний строк з дня набрання законної сили цією ухвалою звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.003329.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О. М. Довгополов
судді Н. В. Ільчишин
Л. Я. Гудим
Повний текст ухвали виготовлено 26.04.2021 року