Справа № 804/9/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Справа №804/9/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік на підставі положень статті 266 Податкового кодексу України не є правомірним та суперечить основним засадам податкового законодавства, зокрема, принципу стабільності, який зумовлює неможливість внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, а тому нарахування оскаржуваним рішенням суми грошового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки вважає незаконним.
Ухвалою суду від 09.01.2018 р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 27.03.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Таким чином, станом на 31.03.2018 року в інтегрованій картці платника за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, обліковується податковий борг в розмірі 2'374грн.07коп., а не 4'154грн.67коп.
Щодо решти позовних вимог заперечує, вказує, що відповідач під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів страви, рішенням Апостолівської міської ради 6 позачергової сесії VII скликання від 22.01.2016 року №122-6/VII "Про встановлення податків на майно на території Апостолівської міської ради (об`єднаної територіальної громади) на 2016 рік" встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; установлено ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Не погодившись з такими діями та рішеннями податкового органу позивачем 18.08.2017 року подано скаргу до Державної фіскальної служби України. (а.с.11-13)
Рішенням Державної фіскальної служби України від 27.10.2017 року №14233/Д/99-99-11-02-01-14 "Про результати розгляди скарги" вищезазначене податкове повідомлення-рішення скасовано в частині 1'780,60грн., а в іншій частині залишено без змін, скаргу позивача - частково задоволено.

Рішенням заступника начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області №3/13-17-14 від 15.01.2018 року прийнято рішення про зменшення податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 30.05.2017 року №15655-04 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 1'780,60грн.

01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було введено новий податок - на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Проте, даний вид податку відноситься до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст.12 Податкового кодексу України.

Так, у відповідності до ст.8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп.10.1.1 п.10.1 та п.10.2 ст.10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у складі податку на майно.

Особливістю місцевих податків та зборів є те, що вони установлюються конкретною сільською, селищною, міською радою, але в межах тих податків та зборів, що передбачені Податковим кодексом України (пп.4.2, 4.4, 10.4 Податкового кодексу України).

У відповідності до п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп.12.3.2 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп.12.3.3 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп.12.3.4 ст.12 Податкового кодексу України.

Відповідно пп.12.3.4 ст.12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, зміни щодо податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення певного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

На підставі вищезазначеного судом встановлено.

Згідно Державним реєстром речових прав на нерухоме майно позивач з 29.11.2015 року та на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості: комплексу будівель та споруд, загальною площею 1005 кв.м. у розмірі 4/7, за адресою: Дніпропетровська область, Апостолівський район, м.Апостолове, віл.Лесі Українки, буд.37 на підставі договору купівлі-продажу ВСК №336914 реєстр №1812 від 29.11.2015 року.

Рішенням Апостолівської міської ради 6 позачергової сесії VII скликання від 22.01.2016 року №122-6/VII вирішено встановити ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік на рівні 0,3% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином, 2016 - це плановий період, а 2017 рік - вже бюджетний період.

Підпунктом 4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, визначено принцип стабільності, вимоги якого передбачають, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Оскільки рішення Апостолівської міської ради прийняте 22.01.2016 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2017 року.

Тобто, правила визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, встановлені ст.266 Податкового кодексу України (з урахуванням приписів пп.4.1.9 п.4.1 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України), не можуть застосовуватися раніше 2017 року.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України № К/800/8077/16 від 30.08.2016 року по справі №826/22028/15.

Таким чином, суд приходить до висновку, що визначення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за спірним податковим повідомленням-рішенням не відповідає положенням Податкового кодексу України.

Крім того, з наданого відповідачем до відзиву рішення Державної фіскальної служби України від 27.10.2017 року №14233/Д/99-99-11-02-01-14 вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №15655-04 від 30.05.2017 року скасовано в частині суми 1'780,60грн., однак іншого податкового повідомлення-рішення не винесено.

Отже, на підставі вищевикладеного, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованим та таким, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідач не довів правомірності своїх дій та прийнятого рішення.

З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 640,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №0.0.953330888.1 від 31.01.2018 року.

Отже, оскільки основну вимогу позовної заяви позивача задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 640грн. 00 коп. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі 640грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 30.05.2017 року №15655-04 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в частині сплати податкового зобов`язання у розмірі 2'374,07грн.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова