Справа № 810/2777/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 810/2777/17

адміністративне провадження № К/9901/61137/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув в попередньому судовому засіданні скаргу Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року (суддя Брагіна О.Є.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року (судді: Лічевецький І.О. (головуючий), Бєлова Л.В., Мельничук В.П.) у справі № 810/2777/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій,

УСТА Н О В И В.

СТОРЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, Підприємець) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач, контролюючий орган), з урахуванням заяви про зміну предмету позову, про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення № від 06.06.2017, яким збільшено суму грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 58 663,50 грн;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017 в частині зобов`язання сплатити недоїмку в розмірі 38 218,34 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.07.2017 в частині нарахування штрафу в розмірі 11 465,52 грн;

- податкового повідомлення-рішення № від 30.08.2017, яким збільшено суму грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 8 786,67 грн;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017, якою позивача зобов`язано сплатити 90 125,43 грн, у тому числі 70 275,49 грн недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та 19 850,32 грн штрафних санкцій.

2. Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю зроблених відповідачем висновків про неналежне ведення позивачем книги обліку доходів та витрат та невірне відображення отриманого від господарської діяльності доходу із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, які не зазначені в графах 6 та 7; про неправильне визначення суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період та сумою понесених витрат, а також безпідставністю включення до складу валових витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво та реконструкцію поліпшення основних засобів за 2014 рік у розмірі 327113,36 грн. Також позивач вказав про помилковість тверджень контролюючого органу про те, що на нього не розповсюджується обов`язок здійснення обліку основних засобів, а тому визначити їх первісну чи залишкову вартість, а також частку використання у господарській діяльності об`єктивно неможливо.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано: вимогу від 27.07.2017 №Ф- в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 38 218,34 грн; податкове повідомлення-рішення від 27.07.2017 № в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 11 465,52 грн за несвоєчасне нарахування ЄСВ; податкове повідомлення-рішення від 30.08.2017 № в частині визначення податкового зобов`язання на доходи фізичних осіб в розмірі 7 029,37 грн; вимога від 04.09.2017 №Ф10755-17 в частині визначення до сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 70 275,11 грн та штрафних санкцій на суму 19 850,32 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

4. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийнято нове рішення у цій частині, яким позовні вимоги Підприємця задоволено. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 06.06.2017 № та від 30.08.2017 №.

5. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017 в частині зобов`язання сплатити 38 218,34 грн недоїмки та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 скасовано.

Скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду в частині залишення без змін постанови Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017, в частині зобов`язання сплатити 38 218,34 грн недоїмки, та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017.

Прийнято у цій частині нове рішення.

Скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 в частині зобов`язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплатити 83 347,99 грн недоїмки, у тому числі 64 113,84 грн боргу та 19 234,15 грн штрафу.

В частині позовних вимог про зобов`язання скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 27.07.2017 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10755-17 від 04.09.2017 в частині зобов`язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплатити 6 777,82 грн, у тому числі 6 161,65 грн боргу та 616,17 грн штрафу - відмовлено.

6. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у Підприємця наявні всі необхідні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для формування витрат, а позивачем не було допущено заниження оподаткованого доходу за господарськими операціями з придбання будівельних робіт та матеріалів. У зв`язку з вказаним суд також дійшов висновку і про безпідставність застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Також суд вказав, що оскільки вимогою № Ф-10755-17 від 04.09.2017 було збільшено суму боргу (недоїмки) на 19 850,32 грн штрафних санкцій, то вимога № Ф- від 27.07.2017. вважається відкликаною, а отже відсутні підстави для її скасування в судовому порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Підприємця.

8. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимог про сплату боргу (недоїмки), з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки № 323/10-36-13-09/ НОМЕР_1 від 22.05.2017, оформленого за результатами проведеної планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог, зокрема ст. 167, ст. 177, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, ст. 7, ст. 8, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок чого занижено суму чистого доходу на 355 120,28 грн (за 2014 рік на 327 113,36 грн, за 2016 рік на 28 006,92 грн), занижено податок на доходи фізичних осіб на 46 930,80 грн (за 2014 рік на 41 890,18 грн, за 2016 рік на 5 040,62 грн), занижено суму військового збору за 2016 рік на 420,10 грн; занижено суму єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на 70 275,49 грн (за 2014 рік на 64 113,84 грн, за 2016 рік на 6 161,65 грн).

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано тим, що в порушення вимог статті 177 Податкового кодексу України позивач відніс до складу витрат 33 524,92 грн сплаченого податку на доходи фізичних осіб, у тому числі у 2014 році в сумі 5 518 грн та у 2016 році в сумі 28 006,92 грн. Крім того, у 2014 році позивач сформував витрати за рахунок віднесення до їх складу 327 113,36 грн плачених позивачем контрагенту ПП «Сандра Буд» за придбання будівельних матеріалів та будівельних робіт. Проте, на думку контролюючого органу, фізичні особи-підприємці не ведуть бухгалтерський облік та не можуть обліковувати основні засоби на балансі, а отже не можуть включати до складу витрат суми, сплачені у зв`язку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів.

Також, згідно акту перевірки позивачем занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 70 275,49 грн у тому числі:

- за 2014 рік на суму 64 113,84 грн у зв`язку з віднесенням до складу витрат 327 113,36 грн, сплачених ПП «Сандра Буд» за договором підряду;

- за 2016 рік на суму 6 161,65 грн, у зв`язку віднесенням до складу витрат 28 006,92 грн сплаченого податку на доходи фізичних осіб.

На підставі акту перевірки, вказаних висновків та результатів адміністративного оскарження контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Судами встановлено, що основним видом діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Об`єктом здійснення господарської діяльності позивача є кафе-магазин по вул. Дніпровська, 2-Г в м.Вишгород.

13 лютого 2014 року позивачем укладено договір підряду з ПП «Сандра Буд», за умовами якого контрагент зобов`язувався виконати роботи з гідроізоляції, монтажу декоративної плитки, дверей та коробів, підготовчі роботи з монтажу цементно-пісчаної тротуарної плитки на об`єкті «Комплекс магазину продовольчі товари та сімейного кафе магазину по по вул. Дніпровська, 2-Г в м. Вишгород».

На виконання вказаного були складені первинні документи: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3; акти приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в; акти передачі будівельних матеріалів для виконання робіт на будівельному об`єкті.

Розрахунки позивач здійснив шляхом безготівкового перерахунку коштів, що підтверджується копіями платіжних доручень.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

10. У доводах касаційної скарги відповідач цитує норми матеріального права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що зазначені в акті перевірки. Зазначає, що позивачем необґрунтовано, всупереч вимог ст.177 Податкового кодексу включено до складу витрат сплачених контрагенту ПП«Сандра Буд» за придбання будівельних матеріалів та будівельних робіт за договором підряду, оскільки Підприємці не ведуть бухгалтерський облік та не можуть обліковувати основні засоби на балансі, визначати частку їх використання саме у господарській діяльності, а отже не можуть включати до складу витрат суми, сплачені у зв`язку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів.

Касаційна скарга не містить доводів в частині інших правовідносин.

11. Підприємцем надано відзив на касаційну скаргу, в якому позивач вказує на безпідставність на необґрунтованість доводів контролюючого органу, у зв`язку з чим просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції просить залишити без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. Податковий кодекс України:

12.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

12.2. Пункт 138.1 статті 138 (у редакції 2014 року):

Витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

12.3. Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

12.4. Підпункт 138.8.5 пункту 138.8 статті 138.

До складу загальновиробничих витрат включаються, зокрема, г) витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

12.5. Підпункт 138.10.4 статті 138.10 статті 138.

Інші витрати операційної діяльності, пов`язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно: суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також інших обов`язкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139 цього Кодексу.

12.6. Стаття 177 (у редакції 2014 року).

12.6.1. Пункт 177.1.

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

12.6.2. Пункт 177.2.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

12.6.3. Пункт 177.3.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

12.6.4. Пункт 177.4.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

13. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

13.1. Стаття 1.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

13.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

14. Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

14.1. Пункт 2 частини першої статті 7.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

14.2. Частина друга статті 9.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід незалежно від форми (грошова чи не грошова) його отримання.

16. Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця.

17. У 2014 році до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності, зокрема такими є і витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

18. Витрати, що пов`язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи-підприємця мають бути підтверджені належно оформленими первинними документами.

19. Платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

20. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання, зокрема, товарів, які безпосередньо пов`язані з веденням господарської діяльності платника податку і підтверджені належним чином оформленими первинними документами.

21. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

22. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).

23. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції в частині безпідставності доводів контролюючого органу про необґрунтованість включення позивачем до складу витрат вартість придбаних будівельних матеріалів та будівельних робіт за договором підряду з контрагентом ПП«Сандра Буд».

Судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Об`єктом здійснення господарської діяльності позивача є кафе-магазин по вул. Дніпровська, 2-Г в м.Вишгород, а тому роботи та матеріали, які були придбані позивачем у контрагента ПП«Сандра Буд» в межах договору підряду безпосередньо пов`язано з господарською діяльністю позивача. Вказане підтверджено первинними документами, зокрема, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3, актами приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в, актами передачі будівельних матеріалів для виконання робіт на будівельному об`єкті, платіжними дорученнями.

Доводи касаційної скарги не спростовують вказаних обставин.

Твердження контролюючого органу про те, що чинним законодавством не передбачено ведення бухгалтерського обліку фізичними особами-підприємцями, а отже вони не можуть включати до складу витрат суми, сплачені у зв`язку з придбанням (спорудженням) та утриманням основних засобів, судом апеляційної інстанції обґрунтовано не взято судом до уваги, відсутність у фізичних осіб - підприємців обов`язку вести бухгалтерський облік в загальному порядку не може бути підставою для відмови у праві платника податку на віднесення до складу витрат вартості ремонту та експлуатації майна, що використовується в господарській діяльності, оскільки це прямо передбачено нормами Податкового кодексу України (пп. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, на який посилається контролюючий орган як на підставу неправомірності віднесення витрат на придбання матеріалів та будівельних робіт, стосується витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів, та не стосується витрат на проведення поточного ремонту, а тим більше витрат на придбання будівельних матеріалів.

Також безпідставним є посилання контролюючого органу і на пп. «в» 138.10.2 п. 138.10 ст 138 Податкового кодексу України, оскільки таким передбачено, що до складу інших витрат включаються, зокрема витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона), тобто вказана норма не регулює спірних правовідносин. Проте слід зазначити, що згідно п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які визначено пп. «в» 138.10.2 п. 138.10 є витратами операційної діяльності, а відповідно такі також відносяться до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичної особи - підприємця.

З огляду на зазначене, висновки суду апеляційної інстанції про правомірність віднесення позивачем до валових витрат сум сплачених контрагенту ПП«Сандра Буд» за придбання матеріалів та будівельних робіт є правильним.

24. Враховуючи, що позивачем не було допущено заниження оподатковуваного доходу за операціями із придбання будівельних робіт та матеріалів, слід погодитись з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового скасування: рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 27.07.2017 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017.

25. Також колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.08.2017.

Як встановлено судами вказане податкове повідомлення - рішення було прийнято на підставі рішення «Про результати розгляду скарги» № 10426/А/99-99-11-02-01-14 від 15.08.2017 у якому ДФС України дійшла висновку про те, що сума чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 складає 390 819,19 грн, а отже розмір податку на доходи фізичних осіб підлягає збільшенню на 7 029,37 грн із застосуванням штрафної санкції в розмірі 1 757,30 грн, проте як встановлено судом такий висновок суперечить даним акту перевірки № 323/10-36-13-09/ НОМЕР_1 від 22.05.2017. При цьому, Державна фіскальна служба України жодним чином не вмотивувала з яких підстав та за результатами аналізу яких господарських операцій чи показників звітності зроблено висновок про те, що позивачем занижено суму доходу на 390 819,19 грн, а не на 355 120,28 грн, як вказано в акті перевірки.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаного.

Не містить касаційна скарга і належних доводів (окрім цитування норм матеріального права) в частині рішення суду апеляційної інстанції про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10755-17 від 04.09.2017 в частині зобов`язання позивача сплатити 83 347,99 грн недоїмки, у тому числі 64 113,84 грн боргу та 19 234,15 грн штрафу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

26. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року слід залишити без задоволення.

27. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

28. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі

№ 810/2777/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили здати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.Я.Олендер І.А. Гончарова Р.Ф. Ханова