Справа № 240/10918/20
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10918/20

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М. Ф.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

22 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.

представника позивача: Коритнюка В.О.,

представника відповідача: Байдали І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Случ" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Случ" до Головного управління ДПС у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Случ" (далі - ТОВ "БК "Случ") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 13.04.2020 р. про збільшення позивачу грошового зобов`язання з ПДВ, № від 13.04.2020 р. про зменшення розміру від`ємного значення, № від 13.04.2020 р. про нарахування позивачу зобов`язання з податку на прибуток, № від 13.04.2020 р. про нарахування позивачу штрафу за платежем з ПДВ.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року в задоволенні позову ТОВ "БК "Случ" відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ "БК "Случ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та невідповідність встановлених судом обставин фактичним обставинам справи. Зокрема, апелянт вказує, що судом першої інстанції не забезпечено повноту розгляду та офіційне з`ясування усіх обставин справи, як це передбачено положеннями ч.4 ст.9 КАС України, оскільки встановлені судом обставини не відповідають фактичним. Крім того, апелянт зазначає, що сформовані судом першої інстанції висновки щодо наявних порушень, опис яких міститься у акті перевірки, не узгоджують із наданими до суду первинними документами. Фактично судом не забезпечено належної перевірки наданих позивачем документів, які повністю підтверджують відсутність порушень в діях позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, Головне управління ДПС у Житомирській області повністю заперечило викладені в такій скарзі доводи, щодо суті порушень, контролюючим органом надано пояснення аналогічні тим які містяться в акті перевірки.

В судому засіданні, яке відбулося 01.04.2021 р. судом оголошено перерву та витребувано у сторін додаткові пояснення та документи що стосуються дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки, та повноти висновків акту перевірки.

У судовому засіданні, яке відбулося 15.04.2021 р., сторонами надано додаткові пояснення та документи раніше затребувані судом.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи в період з 05.02.2020 року по 25.02.2020 року уповноваженими посадовими особами податкового органу була проведена документальна планова виїзна перевірка підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства, про що складено акт перевірки від 03.03.2020 року. За результатами такої перевірки та за результатами розгляду заперечень платника на вказаний акт перевірки, якими частково висновки акту перевірки скореговано в сторону зменшення виявлених порушень, було винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення:

- № від 13.04.2020 року про збільшення ТОВ "Будівельна компанія "Случ" зобов`язань з податку на прибуток в сумі 256 658,00 грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 64 164,00 грн.;

- № від 13.04.2020 року про збільшення ТОВ "Будівельна компанія "Случ" зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 167 018,00 грн. та застосування фінансових санкцій в сумі 41 754,00 грн.;

- № від 13.04.2020 року про зменшення ТОВ "Будівельна компанія "Случ" від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, у сумі 677,00 грн. за червень 2018 року, у сумі 40 809,00 грн. за вересень 2018 року, у сумі 3 745,00 грн. за жовтень 2018 року, у сумі 6 997,00 грн. за березень 2019 року та у сумі 6 997,00 грн. за вересень 2019 року;

- № від 13.04.2020 року про застосування до ТОВ "Будівельна компанія "Случ" фінансових санкцій у сумі 87 007,00 грн.

Всі вказані податкові повідомлення - рішення Позивачем були оскаржені в адміністративному порядку до Державної податкової служби України. За результатами розгляду вказаної скарги рішенням ДПС України від 25.06.2020 року в задоволенні скарги платника було відмовлено.

Як вбачається із висновків акту перевірки, в редакції викладеній згідно відповіді на заперечення № 3968 від 09.04.2020 р., підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень слугували висновки про порушення ТОВ "БК "Случ" (даний перелік висновків визначений відповіддю на заперечення):

- п. 21 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів від 29.11.1999 №290, п.6 та п.9 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №318 від 31.12.1999 р. та пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого встановлено заниження товариством податку на прибуток на загальну суму 256 658 грн., в тому числі за 2018 р. 55 060 грн., та 3 квартали 2019 р. на 201 598 грн.

- п.188.1 ст.188 ПК України, в результаті чого товариством завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного, а саме: за червень 2018 р. на 677 грн., за вересень 2018 р. - на 40809 грн., за жовтень 2018 р. - на 3745 грн., та за березень 2019 р. на 6997 грн, за квітень 2019 р. на 6997 грн., за вересень 2019 р. на 6997 грн., та встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 167 018 грн., в тому числі: за червень 2018 р. - на 41 332 грн, за вересень 2018 р. на 16 156 грн., за жовтень 2018 р. на 53 077 грн., за березень 2019 р. на 56453 грн.

- п.201.10 ст.201 ПК України та п.3 наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 р. №1307, а саме: товариством не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні, виписані при постачанні товарів/послуг на загальну суму 174 015 грн.

Як встановлено судом, в основу виявлених порушень, на підставі яких прийнято податкове повідомлення-рішення № від 13.04.2020 р. про нарахування позивачу зобов`язання з податку на прибуток покладено наступні твердження про порушення, а саме:

1) ТОВ "БК "Случ" занижено дохід від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, на вартість матеріалів, які не придбавалися ТОВ «БК «СЛУЧ» у Підрядника, але були перевиставлені Замовнику при виставлені робіт власними силами товариства, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 101 639 грн., в тому числі: за 2018 рік 41 767,0 грн., три квартали 2019 року - 59 872 грн. (пп.1.3 розділу 3.1.2.1 акту перевірки (ст.17), пп.1.2 відповіді на заперечення (ст.2)).

2) ТОВ "БК "Случ" порушено п. 6 та п. 9 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №318 від 31.12.1999 р. та пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, що призвело до заниження товариством фінансового результату на загальну суму 861220 грн, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 155019 грн. (пп.2 розділу 3.1.2.1 акту перевірки (ст.19-29), п. 1.3 відповіді на заперечення (ст.3-5))

В основу виявлених порушень, на підставі яких прийнято податкові повідомлення-рішення № від 13.04.2020 р. про збільшення позивачу грошового зобов`язання з ПДВ, № від 13.04.2020 р. про зменшення розміру від`ємного значення покладено наступні твердження про порушення, а саме:

3) ТОВ "БК "Случ" занижено податкові зобов`язання з ПДВ в сумі 132 114 грн. внаслідок списання позивачем матеріалів необхідних для виконання робіт за 2018 р. на загальну суму 660570,49 грн., які не переставлялися в актах приймання виконаних будівельних робіт кінцевим Замовникам, що на переконання контролюючого органу свідчить про те, що такі матеріали не приймали участі у формування бази оподаткування ПДВ. (пп.1.2 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.42), п.2.2 відповіді на заперечення (ст.6-7))

4) ТОВ "БК "Случ" занижено податкові зобов`язання на суму 41 901 грн., внаслідок безпідставного включення операцій з придбання послуг будівельного підряду у субпідрядників на суму 209 504,07 грн., які неперевиставлені замовникам, до складу бази оподаткування ПДВ, як таких, що не приймали у часті у формуванні бази оподатковування ПДВ. (пп.1.3 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.43), п.2.2 відповіді на заперечення (ст.7))

5) ТОВ "БК "Случ" завищено податковий кредит з ПДВ на суму 66 222 грн., а саме: за червень 2018 р. на 677 грн., за вересень 2018 р. - на 40809 грн., за жовтень 2018 р. - на 3745 грн., та за березень 2019 р. на 6997 грн, за квітень 2019 р. на 6997 грн., за вересень 2019 р. на 6997 грн., внаслідок вчинення порушень описаних в розділі акту перевірки (пп.1.2 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.42), п.2.2 відповіді на заперечення (ст.6-7) та (пп.1.3 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.43), п.2.2 відповіді на заперечення (ст.7)) порушення, що потягнули заниження податкових зобов`язань (пп.2 розділу 3.1.3.2 акту перевірки (ст.44-46) та додаток 13 до акту).

В основу виявлених порушень, на підставі яких прийнято податкове повідомлення-рішення № від 13.04.2020 р. про нарахування позивачу штрафу за платежем з ПДВ, внаслідок відсутності реєстрації податкових накладних в ЄРПН покладено наступні твердження про порушення, а саме:

6) ТОВ "БК "Случ" не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні, які б мали бути оформлені за наслідком вчинених порушень щодо заниження податкових зобов`язань описаних в пп.1.2 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.42), п.2.2 відповіді на заперечення (ст.6-7) та пп.1.3 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.43), п.2.2 відповіді на заперечення (ст.7) (розділ 3.1.3.4 акту перевірки (ст.53), п.3 відповіді на заперечення (ст.7)).

Так, згідно пп.1.3 розділу 3.1.2.1 акту перевірки (ст.17) та п.1.2 відповіді на заперечення (ст.2) контролюючий орган вказує, що за результатами аналізу реалізованих позивачем послуг з будівельного підряду по актах: № бн від 11.09.2018 р. для КП «Рівнерайкомуненергія», № 1 від 26.10.2018 р. для Дубенської міської ради, №2 від 25.07.2019 р. для Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, № б/н від 30.07.2019 р. для Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (капітальний ремонт спортивних приміщень Рівненської ЗОШ І-ІІІ ступенів), було виявлено використання товариством будівельних матеріалів на суму 564 659 грн., які не придбавалися у постачальників та підрядників. Внаслідок чого контролюючим органом сформовано висновок про заниження доходів. З метою підтвердження таких доводів акту перевірки, контролюючим органом зазначається, що такі висновки сформовано внаслідок аналізу відомостей з ЄРПН та безпосередньо податкових накладних складених на ім`я позивача за період з 01.04.2018 р. по 30.09.2019 р. При цьому, як свідчить акт перевірки, відзив на позовну заяву та відзив на апеляційну скаргу, єдиною правовою підставою для висновку контролюючого органу про заниження доходів на суму 564 659 грн. є відсутність інформації про придбання відповідного асортименту товарів згідно даних ЄРПН та саме згідно податкових накладних, складених на ім`я позивача за період з 01.04.2018 р. по 30.09.2019 р. Відтак, контролюючий орган, при формуванні відповідного висновку, жодним чином не заперечує факт наявності таких тмц та їх подальше використання позивачем під реалізації послуг будівельного підряду для названих Замовників.

Разом із тим, колегія суду апеляційної інстанції, не погоджуючись з такими висновками контролюючого органу, зазначає, що вони не ґрунтуються на відповідному аналізі представлених до перевірки документів. Оскільки, в даному разі контролюючим органом так і не з`ясовано фактичне джерело походження таких товарно-матеріальних цінностей (що начебто не придбавалися позивачем), правові підстави набуття прав на такі цінності позивачем. А також не перевірено можливість придбання таких товарів в продовж іншого періоду, який не перевірявся контролюючим органом заданими ЄРПН, а саме з 01.01.2018 по 31.03.2018 р., або можливість придбання таких товарів у неплатників пдв, тощо.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, судом в ході судового розгляду справи, також допущено одні й ті ж помилки при розгляді справи по суті що й контролюючий орган, адже так і не було встановлено у своєму рішенні фактичне джерело походження таких товарно-матеріальних цінностей у позивача, та механізм набуття прав щодо таких тмц. Тобто, в даному разі, має місце відсутність повного з`ясування всіх обставин справи з боку суду першої інстанції, в тому рахунку не встановлення об`єктивних даних щодо реального джерела походження, використаних позивачем, тмц, які на переконання контролюючого органу ні де не придбавалися.

Разом із тим, як вбачається із наявних матеріалів справи та пояснень позивача, в спростування названих висновків контролюючого органу, позивач, як у запереченнях на акт перевірки, так і в позовній заяві вказував, що такі товарно матеріальні цінності:

по-перше, отримані позивачем в результаті придбання у не платників пдв, в період який не був обревізований контролюючим органом, в підтвердження чого позивачем повторно надані для суду апеляційної інстанції копії видаткових накладних складених постачальниками ФОП ОСОБА_1 №1, №2, №3 від 15.03.2018 р., №4, №5 від 20.03.2018 р. №6 від 23.03.2018 р. ФОП ОСОБА_2 №2, №3, №4 від 12.03.2018 р., №5 від 20.03.2018 р., №6, №7, №8 від 26.03.2018 р.;

по-друге: твердження контролюючого органу, про використання товариством будівельних матеріалів саме на суму 564 659 грн., які не придбавалися у постачальників та підрядників, під час здачі робіт по перелічених актах не узгоджується із самими відомостями внесеними до таких актів. Так, контролюючим органом залишено поза увагою, що до складу вартості будівельних матеріалів (розділ І актів приймання-виконання будівельних робіт) позивачем також включено й інші супутні витрати, пов`язані із транспортуванням таких будівельних матеріалів, їх навантаженням та розвантаженням, та складуванням. Тобто, сума 564 659 грн. (вказана у акті перевірки, як вартість будівельних матеріалів), складається із безпосередньої вартості будівельних матеріалів, транспортної складової, заготівельно-складських витрати Вказані відомості чітко прослідковуються із відповідних підсумкових відомостей ресурсів, які є додатками до актів приймання передачі послуг будівельного підряду. А саме як вбачається із підсумкових відомостей до актів: № бн від 11.09.2018 р. з КП «Рівнерайкомуненергія», безпосередня вартість будівельних матерів будівельних матеріалів складає - 3080,63 грн, транспортна складова - 89076,43 грн, заготівельно-складські витрати - 61 868,41 грн., а загалом 154024,47 грн. (саме скупна сума цих складових вказується в таблиці 2 ст.17 акту перевірки, як вартість будівельних матеріалів); № 1 від 26.10.2018 р. з Дубенською міською радою, безпосередня вартість будівельних матерів будівельних матеріалів складає 3268,13 грн, транспортна складова 42617,37 грн, заготівельно-складські витрати 32128,60 грн., а загалом 78014,08 грн. (саме скупна сума цих складових вказується в таблиці 2 ст. 17 акту перевірки, як вартість будівельних матеріалів); №2 від 25.07.2019 р. з Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, безпосередня вартість будівельних матерів будівельних матеріалів складає 4024,08 грн, транспортна складова 145906,57 грн, заготівельно-складські витрати 125939,57 грн., а загалом 275870,21 грн. (саме скупна сума цих складових вказується в таблиці 2 ст.17 акту перевірки, як вартість будівельних матеріалів); № б/н від 30.07.2019 р. з Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (капітальний ремонт спортивних приміщень Рівненської ЗОШ І-ІІІ ступенів), безпосередня вартість будівельних матерів будівельних матеріалів складає 2126,52 грн, транспортна складова 39901,36 грн, заготівельно-складські витрати 14722,46 грн., а загалом 56750,36 грн. (саме скупна сума цих складових вказується в таблиці 2 ст.17 акту перевірки, як вартість будівельних матеріалів).

З наведеного слід підсумувати що реальна вартість, використаних в процесі надання послуг будівельного підряду, без врахування транспортної та заготівельно-складових складових, за названими актами складає лише 12499,36 грн., а не 564 659 грн., як на це вказує Головне управління ДПС у Житомирській області у акті перевірки.

Однак, зазначених обставин судом першої інстанції не було перевірено та належним чином не враховано прийнятті прийняті відповідного рішення.

Так, згідно пп.2 розділу 3.1.2.1 акту перевірки (ст.19-29), п.1.3 відповіді на заперечення (ст. 3-5) контролюючий орган вказує на заниження товариством фінансового результату на загальну суму 861 220 грн, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 155 019 грн. З них, за 2018 рік занижено фінансовий результат на 73 851,57 грн., за 2019 р. на 787 368,50 грн. Підставою для таких висновків є твердження контролюючого органу, сформоване за результатом співставлення залишків незавершеного виробництва визначених в результаті аналізу актів приймання-передачі послуг будівельного підряду по придбаних та реалізованих послугах будівельного підряду із даними головної книги Кт сальдо по рахунку 23, що позивачем включено до складу собівартості реалізованих послуг, послуги які фактично станом на кінець звітного періоду не реалізовувалися для замовника.

Проте, з таким твердженням про порушення та алгоритмами їх визначення колегія суддів не погоджується.

Судом із акту перевірки встановлено, що облік витрат по виконанню робіт ведеться позивачем по рахунку 23 «Виробництво», про що зазначено на ст.19 акту перевірки. В акті перевірки вказується, що згідно даних ДТ 23 Кт 631 за 2018 р. ТОВ "БК "Случ" придбано послуг по виконанню робіт сторонніми організаціями на суму 38 401787,58 грн. (таблиця 3, ст.19-22 акту). Згідно даних таблиці 4 (ст.22-24) акту перевірки, контролюючим наведене перелік послуг реалізованим кінцевим Замовникам. А саме, в таблиці 4 контролюючим органом відображено, що загальна сума реалізованих Замовникам послуг по актам прийняття-передачі складає 36 201952,38 грн. Таким чином, даним актом підтверджується, що позивачем в продовж 2018 року було реалізовано, як генпідрядником послуг на суму 36 201952,38 грн., в тому рахунку й тих які придбані у субпідрядників послуг на суму 38 401787,58 грн. Вказане свідчить, що вартість реалізованих послуг в межах суми 36 201 952,38 грн. могла брати участь у зменшенні об`єкту оподаткування податком на прибуток, шляхом відображення вказаної суми (36 201952,38 грн.) у складі собівартості реалізованої продукції (витрат). Вказані обставини також підтверджується наявними у матеріалах справи оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 та 3711 за 2018 р., що надані позивачем.

Водночас, як слідує із абз.3 ст.22 акту перевірки, позивач на кредиті рахунку 23 «Виробництво» відобразив собівартість фактично виконаних робіт лише на суму 35 880 241,35 грн., хоча як слідує із вищенаведеного підсумку вартостей перевиставлених актів Замовникам (таблиці 4) та оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631 та 3711 за 2018 р., позивач був вправі віднести на кредиту рахунку 23 «Виробництво» всю суму реалізованих послуг Замовникам в розмірі 36 201 952,38 грн.

Як слідує із акту перевірки, контролюючим органом стверджується, що із загальної суми придбаних у субпідрядників послуг у розмірі 38 401787,58 грн., позивачем станом на 31.12.20218 р. неперевиставлено Замовникам роботи фактично по актам на суму 3 333 333,34 грн. Водночас, відповідач також стверджує, що за даними головної книги позивача Кт сальдо по рахунку 23 станом на 31.12.2018 р. незавершеним виробництвом становить 3 259 481,77 грн., яке не перевиставлялися Замовникам. Відтак, визначивши різницю між сумою фактично неперевиставлених послуг по актам та сумою залишку незавершеного виробництва по даним головної книги (3 333 333,34 грн. -3 259 481,77 грн.) відповідач дійшов до висновку, що на має місце завищення собівартості реалізованих послуг за 2018 р. в розмірі 73 851,57 грн.

Однак, колегія суддів вважає, що такий обрахунок є не коректним, оскільки якщо слідувати логіці контролюючого органу, то якщо від сукупної вартості придбаних послуг відняти залишок не реалізованих (38 401787,58 грн. - 3 333 333,34 грн.), то вартість перевиставлених послуг мала складати 35 068 454,20 грн. без ПДВ. Проте, самим контролюючим органом за результатами підрахунку вартостей реалізованих послуг (таблиця 4, ст.22-24 акту), констатовано, що сукупна вартість реалізованих по актам послуг становить 36201952,38 грн., а не 35 068 454,20 грн. (яка виходить внаслідок операцій із пошуку різниці між залишками незавершеного виробництва та загальним обсягом придбаних послуг будівельного підряду).

Таким чином, колегія суду приходить до висновку, що позивач на відміну від тверджень контролюючого органу не завищив розмір витрат у бухгалтерському обліку, а навпаки занизив розмір свої витрат, які могли бути враховані при зменшенні об`єкта оподаткування.

Відтак, суд апеляційної інстанції констатує, що ревізорами при визначені обсягу нереалізованих послуг (актів) допущено арифметичну хибу та невірно встановлені дані щодо обсягу не перевиставлених підрядних робіт, які не могли брати участь у формуванні витрат. Оскільки встановивши, що вартість придбаних робіт за 2018 рік складає 38 401 787,58 грн., а реалізованих 36 201 952,38 грн., то залишок незавершеного виробництва мав би складати 2199835,2 грн. Натомість акт перевірки містить суму залишку за 2018 р. в розмірі 3 333 333,34 грн., що є логічно та арифметично не можливим.

Окрім того, в акті перевірки вказується, що згідно даних Дт 23 Кт 631 за 2019 р. ТОВ «БК «СЛУЧ» у 1-3 кварталі 2019 р. придбано послуг по виконанню робіт сторонніми організаціями на суму 61 332 718,73 грн. (таблиця 5, ст.25-27 акту). Згідно даних Кт 23 Дт 201 товариством відображено у 1-3 кварталі 2019 р. списання матеріалів, необхідних для виконання робіт на загальну суму 3 681 036,80 грн. (ст.25 акту). За даним Дт 23 Кт 65, 66, 91 товариством відображено нарахування заробітної плати, нарахувань на зарплату та загальновиробничі витрати на загальну суму 496 536,47 грн. Загальна сума відображених витрат по виконанню робіт (Дт 23) становить 65 510 292 грн.

Згідно даних додатку 16.1 до акту перевірки, контролюючим наведено перелік послуг реалізованим кінцевим Замовникам. А саме, з наведеного переліку вбачається що не перевиславленими залишилося лише 2 акти виконаних робіт на загальну суму 399 558,18 грн. (ст.28 акту перевірки).

Водночас, як слідує із абз.3 ст.27 акту перевірки, позивач за 1- 3 кв. 2019 р. на кредиті рахунку 23 «Виробництво» відобразив собівартість фактично виконаних робіт лише на суму 65476547,29 грн. Згідно даних головної книги, сальдо на кінець звітного періоду станом на 30.09.2019 р. позивачем відображено по залишкам незавершеного виробництва на суму 3293226,48 грн.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи оборотно-сальдових відомостей по рахунку 631 та 703 за 1- 3 квартали 2019 р. позивачем відборажено дебеті рахунку 703 та 361 вартість реалізованих послуг в розмірі 65 940 182,54 грн.

Із акту перевірки слідує висновок відповідача про завищення собівартості реалізованих послуг за 1-3 кв. 2019 р. сформований, шляхом визначення різниці між сумою фактично не переставлених послуг по актам та списаним матеріалам та сумою залишку незавершеного виробництва по даним головної книги ((399 558,18 грн.+ 3 681 036,8 грн.) - 3 259 481,77 грн.), за наслідком чого відповідач дійшов до висновку, що має місце завищення собівартості реалізованих послуг 1-3 квартали за 2019 р. на суму 787 368,50 грн.

Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки відповідача суперечливими. А саме відповідач, вказуючи, що позивачем було фактично реалізовано послуг, використано будівельних матеріалів та нараховано заробітної плати (включаючи нарахування на заробітку плату) під час здійснення виробництва на суму 65 510 292 грн. (абз.2 ст.27 акту перевірки), однак, відображено на кредиті рахунку 23 «Виробництво» проводкою Дт 903 Кт23 за три квартали 2019 р. лише 65 476 547,29 грн. (абз.3 ст.27 акту перевірки). Тобто, позивач мав право фактично визначити собівартість витрат на виробництво в розмірі 65 510 292 грн., проте фактично відобразив в якості собівартості лише 65 476 547,29 грн. Таким чином, слід дійти до висновку, що позивач на відміну від тверджень контролюючого органу не завищив розмір витрат у бухгалтерському обліку, а навпаки занизив розмір свої витрат, які могли бути враховані при зменшенні об`єкта оподаткування.

Поряд з тим аналізуючи доводи акту перевірки в розрізі завищення витрат у складі собівартості реалізованої продукції, то з акту перевірки вбачається, що відповідач не аналізує обставини, щодо різниці між сумами придбаних послуг та реалізованих послуг, не визначає між ними розбіжності, адже саме ці показники визначають об`єкт оподаткування, а зокрема його заниження. Відповідач в супереч п.6 та п.9 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №318 від 31.12.1999 р. визначає лише різницю між сумами відображеними в бухгалтерському обліку залишків незавершеного виробництва, які не беруть участі у зменшенні об`єкта оподаткування, та вартістю не реалізованих послуг згідно залишкових актів. Проте, слід зауважити, що різниця між вказаними показниками незавершеного виробництва, яка не включається до складу витрат, не має впливу на формування витрат (собівартості реалізованих послуг) та визначення об`єкту оподаткування, оскільки залишок незавершеного виробництва може бути зміненим платником, внаслідок втрати частини робіт, будівельних матеріалів, їх нецільового використання, тощо.

За приписами пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно п.21 наказу Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року N 290 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

Як зазначено у п.6 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 р. N 318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Національного положення (стандарту) (п.9 цього стандарту).

Однак, в супереч викладеному, контролюючий орган, дій щодо співставлення сум придбаних послуг, використаних матеріалів з сумами реалізованих послуг у акті перевірки не здійснював. Зазначених обставин суд першої інстанції не з`ясував, та не перевірив правильність застосованої методики підрахунків контролюючого органу під час визначення позивачу сум оподаткованого доходу.

Як вбачається із доводів акту перевірки, висновок про заниження податкових зобов`язання з ПДВ в сумі 132 114 грн. ґрунтується на твердженні працівників відповідача про списання позивачем матеріалів необхідних для виконання робіт за 2018 р. на загальну суму 660 570,49 грн., які не переставлялися в актах приймання виконаних будівельних робіт кінцевим Замовникам, що на переконання контролюючого органу свідчить про те, що такі матеріали не приймали участі у формування бази оподаткування ПДВ. (пп.1.2 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.42), п.2.2 відповіді на заперечення (ст.6-7)).

Однак, колегія суддів із таким твердженням не погоджується та зазначає, що як слідує з акту перевірки, згідно актів списання №2 від 30.09.2018 р. на суму 281 439,63 грн, №3 від 31.10.2018 р. на суму 80 063,10 грн., №4 від 30.11.2018 р. на суму 292 321,93 грн. та №5 від 31.12.2018 р. на суму 6 204,13 грн. позивачем було відображено використання матеріалів необхідних для виконання робіт на Дт 23 Кт 201 на загальну суму 660 570,49 грн.

Як вбачається із доводів акту перевірки (ст. 19-24) ревізорами відповідача під час аналізу складових, з яких складалася собівартість виробництва, жодним чином не заперечувалося використання таких списаних матеріалів в господарській діяльності позивача в тому рахунку під час надання послуг будівельного підряду. Так, як вбачається, з таблиці 4 акту перевірки (ст.22-24) контролюючим органом відображено, що загальна сума реалізованих Замовникам послуг по актам прийняття-передачі складає 36 201952,38 грн. без ПДВ. Таким чином, даним актом підтверджується, що позивачем в продовж 2018 року було реалізовано як генпідрядником 36 201 952,38 грн. послуг будівельного підряду. При цьому, контролюючий орган згідно даних таблиці 3 вказує, що в продовжу 2018 року, позивачем придбано послуг у субпідрядників на суму 38 401787,58 грн. без ПДВ, з них неперевиставленими залишилися на суму 3 333 333,34 грн. З наведеного слід дійти до висновку, що вартість перевиставлених послуг, які придбані позивачем у підрядників та передані замовникам мала складати 35 068 454,20 грн. без ПДВ. При цьому, порівнюючи наведені дані, встановлені під час перевірки, щодо фактичного обсягу реалізованих позивачем послуг, різницею між придбаними послугами у субпідрядників та залишком не перевиставлених послуг (придбаних у субпідрядників), колегія суддів приходить до висновку, що частина реалізованих послуг, мала бути наданою позивачем виключно за рахунок власних виробничих потужностей та використаних в процесі їх надання будівельних матеріалів. А саме, такий розмір власноруч наданих послуг може бути розрахований наступним чином (36 201 952,38 грн. (38 401787,58 грн.- 3 333 333,34 грн.)), що становить 1 133 498,18 грн. Відтак, до складу вартості самостійно створених та реалізованих для замовників послуг в розмірі 1 133 498,18 грн. позивачем включена і вартість списаних ним матеріалів необхідних для виконання робіт на загальну суму 660 570,49 грн.

Із наведеного слідує, що даними акту перевірки (таблиця 4 ст.22-24, пп.1.3 розділу 3.1.2.1 акту перевірки) підтверджено фактичне надання власними виробничими потужностями послуг будівельного підряду на загальну суму 1 133 498,18 грн. до складу який ввійшла вартість списаних позивачем матеріалів необхідних для виконання робіт в розмірі 660 570,49 грн.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що відомості про порушення відображені (пп.1.2 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.42), п.2.2 відповіді на заперечення (ст.6-7)) не узгоджуються із відомостями в таблиці 4 ст.22-24, пп.1.3 розділу 3.1.2.1 акту перевірки, якими фактично підтверджено реалізацію позивачем власних послуг будівельного підряду.

Належних висновків та порівнянь з даного приводу, рішення суду першої інстанції не містить, що свідчить про помилковість та передчасність формування щодо відмови у позові за даним порушенням.

Окрім того, як слідує із положень акту перевірки (пп.1.3 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.43)) та п.2.2 відповіді на заперечення (ст. 7)) ТОВ «БК «СЛУЧ» занижено податкові зобов`язання на суму 41 901 грн., внаслідок безпідставного включення операцій з придбання послуг будівельного підряду у субпідрядників на суму 209 504,07 грн., які неперевиставлені замовникам, до складу бази оподаткування ПДВ, як таких, що не приймали у часті у формуванні бази оподатковування ПДВ.

А саме, згідно доводів акту перевірки, вказується, що позивачем на підставі договору підряду № 02/04-18 від 02.04.2018 р. було придбано у ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» послуги будівельного підряду із заміни вікон в загальному розмірі 223 387,52 грн. без ПДВ, придбання яких підтверджено актами здачі-приймання робіт № ОУ-000017 від 15.05.2018 р. на суму 121 610,72 грн. та № ОУ-000031 від 04.06.2018 р. на суму 101 776,80 грн.

В подальшому, вказані послуги ТОВ "БК "Случ", як генпідрядником передані для Замовника згідно акту №б/н від 04.06.2018 р. на суму 223 387,52 грн без ПДВ, в тому числі вартість матеріалів 209 504,07 грн.

При цьому, у зв`язку із тим, що акти здачі-приймання робіт № ОУ-000017 від 15.05.2018 р. на суму 121 610,72 грн. та № ОУ-000031 від 04.06.2018 р. на суму 101 776,80 грн. укладені ТОВ "БК "Случ" із субпідрядником ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» не містили в собі розшифровки проведених робіт та використаних матеріалів, то контролюючий орган дійшов до висновку, що лише частина із отриманих від ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» робіт в розмірі 13 883,45 грн. була перевиставлена замовнику, а відтак і використана позивачем в своїй господарській діяльності, решта ж суми робіт/послуг в розмірі 209 504,07 грн. не використана позивачем та не перевиставлена замовнику.

Однак, з таким твердженнями суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки як вбачається із матеріалів справи, до складу отриманих послуг від ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» в розмірі 223 387,52 грн без ПДВ, таким субпідрядником включено і вартість використаних ним в процесі їх надання будівельних матеріалів у сумі 209 504,07 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи розрахунками складових послуг, які є додатками до актів здачі-приймання робіт № ОУ-000017 від 15.05.2018 р. та № ОУ-000031 від 04.06.2018 р.

Крім того, позивачем разом із додатковим поясненнями для суду апеляційної інстанції додатково надано лист ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» №11 від 05.04.2021 р. у якому субпідрядником підтверджено вказані обставини щодо включення до складу вартості робіт по актам відповідну вартість матеріалів.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зазначені обставини спростовують твердження ревізорів про те, що вартість придбаних послуг у ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг» згідно актів здачі-приймання робіт № ОУ-000017 та № ОУ-000031 в розмірі 209504,07 грн. не приймало участі у формуванні бази оподаткування ПДВ., а від так вказують на безпідставність донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість за червень 2018 р. на суму 41901 грн.

В той же, час аналізуючи зміст рішення суду першої інстанції, встановлені судом першої інстанції обставини справи, з даного приводу не узгоджуються із наявними матеріалах справи розрахунковими документами щодо додавалися до актів прийому-передачі виконаних робіт.

Також, як слідує із доводів висновків пп.2 розділу 3.1.3.2 акту перевірки (ст.44-46) та додаток 13 до акту та відповіді на заперечення, ТОВ «БК «СЛУЧ» завищено податковий кредит з ПДВ на суму 66 222 грн., а саме: за червень 2018 р. на 677 грн., за вересень 2018 р. - на 40809 грн., за жовтень 2018 р. - на 3745 грн., та за березень 2019 р. на 6997 грн, за квітень 2019 р. на 6997 грн., за вересень 2019 р. на 6997 грн., внаслідок вчинення порушень описаних в розділі акту перевірки (пп.1.2 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.42), п.2.2 відповіді на заперечення (ст.6-7) та (пп.1.3 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.43), п.2.2 відповіді на заперечення (ст.7)) порушення, що потягнули заниження податкових зобов`язань.

Інших же доводів акт перевірки в редакції висновків викладених у відповіді на заперечення, які б призвели до завищення сум від`ємного значення податкового кредиту, акт перевірки не містить.

Однак, колегія суддів, беручи до уваги, попередні доводи щодо безпідставності виявлених у акті перевірки порушень вважає висновки ревізорів відповідача щодо завищення показників від`ємного значення податкового кредиту, таким що не відповідають дійності.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що висновки відповіді на заперечення (якими скореговано висновки акту перевірки), про суми завищеного податкового кредиту не узгоджуються із обсягом виявлених порушень. Так, як вбачається:

- із пп. 1.2 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.42), п. 2.2 відповіді на заперечення (ст. 6-7) контролюючим органом встановлено заниження податкових зобов`язань на суму 132 114 грн., внаслідок списання тмц, які не використовувалися у господсрькій діяльності позивача;

- із пп. 1.3 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.43), п. 2.2 відповіді на заперечення (ст. 7) контролюючим органом встановлено заниження податкових зобов`язань на суму 41 901 грн., внаслідок віднесення до складу податкового кредиту сум пдв сформованих за операціями із придбання послуг у ТОВ «Укрбудреммонтаж інжиніринг», які не перевиставлялися замовнику.

Загальна сума виявлених порушень, призвела до заниження податкових зобов`язань у розмірі 174015 грн. (132 114 грн. + 41 901 грн.). Вказане узгоджується із висновком, який міститься у п. 3 висновків відповіді на заперечення, з приводу того що позивачем не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні, які б мали бути оформлені за наслідком вчинених порушень щодо заниження податкових зобов`язань на загальну суму 174 015 грн.

Однак, якщо підсумувати загальний розмір додатково визначених позивачу податкових зобов`язань у за основним платежем 167 018 грн. (податкове повідомлення-рішення № від 13.04.2020 р.) та розмір зменшеного від`ємного значення податкового кредиту (податкове повідомлення-рішення № від 13.04.2020 р.) (кредит з ПДВ на суму 66 222 грн., а саме: за червень 2018 р. на 677 грн., за вересень 2018 р. - на 40809 грн., за жовтень 2018 р. - на 3745 грн., та за березень 2019 р. на 6997 грн, за квітень 2019 р. на 6997 грн., за вересень 2019 р. на 6997 грн.), то слід дійти до висновку, що контролюючим органом сукупно зменшено позивача податковий кредит та нараховано зобов`язань на загальну суму 233 240 грн. (167 018 грн. визначених зобов`язань + 66 222 грн. зменшеного кредиту). Проте, в акті перевірки та відповіді на заперечення до акту перевірки описані порушення лише на суму 174015 грн., що свідчить про невідоме погодження нарахованих позивачу зобов`язань чи зменшеного кредиту у відповідних висновках акту перевірки та відповіді на запереченнях у сумі 59 222 грн.

Вказане свідчить про наявність арифметичної помилки під час формування висновків відповіді на заперечення в розрізі порушень описаних щодо правильності обчислення ПДВ, яка призвела до безпідставного нараховання позивачу зобов`язань чи зменшення кредиту у податкових повідомленнях-рішеннях на суму 59 222 грн.

Однак, перевірки зазначених обставин суд першої інстанції не здійснив.

Окрім того, як слідує з розділу 3.1.3.4 акту перевірки (ст. 53), п.3 відповіді на заперечення (ст.7)), ТОВ "БК "Случ" не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні, які б мали бути оформлені за наслідком вчинених порушень щодо заниження податкових зобов`язань описаних в пп. 1.2 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.42), п. 2.2 відповіді на заперечення (ст. 6-7) та пп. 1.3 розділу 3.1.3.1 акту перевірки (ст.43), п. 2.2 відповіді на заперечення (ст. 7), на суму 174 018 грн. (що складається із сум: 132 114 грн. + 41 901 грн.).

Інших же доводів акт перевірки в редакції висновків викладених у відповіді на заперечення, які б призвели до не складення та не реєстрації в ЄРПН, акт перевірки не містить.

Однак, колегія суддів, у зв`язку із формуванням висновків про безпідставність збільшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість, рахує неправомірним і висновок ревізорів щодо завищення показників податкових зобов`язань.

А відтак, апеляційний суд констатує, що нараховані штрафні санкції за платежем з ПДВ на підставі податкового повідомлення-рішення № від 13.04.2020 р. є також протиправними.

Поряд з тим, оцінуючи доводи представників позивача щодо порушення відповідачем процедури проведення перевірки, колегія суддів дійшла до висновків про наступне. Так, як вбачається із наказу на проведення планової документальної перевірки № 83 від 20.01.2020 р., контролюючим органом вирішено провести планову документальну перевірку за місцем знаходження платника податків позивача, а саме за адресою: 12700, Житомирська обл., Баранівський район, м.Баранівка, Другий провулок Мічуріна, буд. 8. Перевірку провести з метою контролю за дотриманням вимог: - податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 р. по 30.09.2019 р.; законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з 15.01.2014 р. по 30.09. 2019 р.

Як вбачається із змісту найменування акту перевірки, контролюючим органом було призначено проведення планової документальної виїзної перевірки підприємства позивача.

Однак, як слідує із подальшого змісту акту перевірки (абз.4 ст. 2 та останній абз. ст.4) фактично перевірка посадовими особами контролюючого органу проводилася в приміщенні Новоград-Волинського управління ГУ ДПС у Житомирській області (в м.Новоград-Волинський, по вул.Ушакова, 3 каб. 203), тобто фактично проведена невиїзна перевірка.

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень представників відповідача, жодних наказів про внесення змін до наказу про проведення перевірки в частині визначення нового її місця проведення, контролюючим органом не приймалося.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Нормами Податкового кодексу України не визначено порядок дій контролюючого органу, у разі надходження від платника податків зави про проведення призначеної, однак не розпочатої, перевірки у інший спосіб, не передбачено також і критерії, які можуть слугувати підставами для відмови у задоволенні такої заяви платника податків.

Однак, як слідує із п.1.4.2 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України №22 від 31.07.2014 р. При організації документальних планових та позапланових невиїзних перевірок необхідно враховувати особливості їх проведення, визначені статтею 79 розділу ІІ Кодексу.

Так, документальна планова та позапланова невиїзна перевірка здійснюються на підставі наказу про проведення, оформленого з дотриманням вимог, передбачених цим розділом Методичних рекомендацій, та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 Кодексу.

З метою дотримання вимог статей 77 та 79 Кодексу підрозділи органу ДФС, які здійснюють (очолюють) документальну планову або позапланову невиїзну перевірку, забезпечують надіслання (вручення) платнику податків (його представнику) у порядку та терміни, визначені Кодексом, копії наказу про проведення документальної планової / позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, складеного за формою згідно з додатком 4 - при проведенні документальної планової невиїзної перевірки, а при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки - згідно з додатком 6 до Методичних рекомендацій (додається).

Зазначене повідомлення підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) органу ДФС, завіряється відповідною печаткою цього органу та реєструється у Журналі реєстрації повідомлень про проведення перевірок платників податків у порядку, визначеному підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 цього розділу Методичних рекомендацій.

У випадках коли під час виконання заходів щодо організації документальної невиїзної перевірки платник податків при отриманні ним повідомлення та копії наказу про її проведення надає до органу ДФС обґрунтоване письмове звернення щодо проведення замість документальної невиїзної перевірки документальної виїзної перевірки, керівнику (його заступнику або уповноваженій особі) органу ДФС доцільно розглянути питання щодо заміни виду перевірки.

При розгляді цього питання беруться до уваги:

зазначені у письмовому зверненні платника податків обґрунтування обставин, що унеможливлюють проведення невиїзної документальної перевірки, які можуть бути пов`язані, зокрема, із значною кількістю первинних документів у паперовому вигляді, які необхідно надати до органу ДФС для проведення перевірки, необхідністю вжиття контрольних заходів, які можливо здійснити лише при проведенні документальної виїзної перевірки (наприклад, зняття показань внутрішніх та зовнішніх лічильників, якими обладнані технічні пристрої, що використовуються у процесі провадження діяльності платника податків тощо);

відсутність обставин, які свідчать про неможливість заміни виду документальної перевірки, наприклад, відсутність практичної/технічної можливості проведення документальної перевірки за місцезнаходженням (податковою адресою) платника податків, відмінний від загальновстановленого, в тому числі сезонний, графік роботи платника податків тощо.

Про результати розгляду письмового звернення платнику податків надсилається (вручається) письмова відповідь у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.

При цьому слід звернути увагу, що у разі зміни виду документальної перевірки (з невиїзної на виїзну) доцільно забезпечити скасування або внесення змін до раніше прийнятого рішення про проведення документальної невиїзної перевірки, а також дотримання порядку організації та умов допуску до проведення виїзної документальної перевірки, встановлених статтями 77, 78 та 81 Кодексу, зокрема, оформлення та надання (пред`явлення) платнику податків відповідних документів для проведення документальної виїзної перевірки.

Разом із тим, як вбачається із акту перевірки контролюючим органом жодних рішень про внесення змін до наказу в частині визначення іншого місця проведення перевірки не приймалося. Вказане свідчить про порушення процедури проведення перевірки.

Проте, як слідує із оскаржуваного рішення суду, судом першої інстанції не з`ясовано, чому виїзну перевірку звітності позивача було проведено у не виїзний спосіб, також не перевірено, за якою ж саме адресою мала бути проведена така перевірка та чи вносилися відповідні відомості до наказу про її призначення, в частині визначення місця проведення її проведення. Тобто судом першої інстанції нез`ясовно правові підстави проведення виїзної перевірки у невиїзний спосіб.

Разом із тим, матеріалами справи підтверджено, що жодних правових підстав, для проведення виїзної перевірки контролюючим органом саме у невиїзний спосіб, не має, оскільки відповідачем не приймалося жодних змін до наказу про проведення перевірки в частині визначення нового місця її проведення, як це передбачено 1.4.2 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України №22 від 31.07.2014 р.

За таких, обставин, колегія суддів приходить до висновку, контролюючим органом було порушено процедуру проведення перевірки, фактичний спосіб її проведення не відповідає тому, який був визначений наказом №83 від 20.01.2020 р., що додатково може свідчити про формування висновків акту перевірки на підставі лише даних, які наявні у контролюючого органу, без належного та повного дослідження первинних документів позивача.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а сформовані ним висновки не узгоджуються із поясненнями сторін та наявними у справі доказами, тому апеляційну скаргу позивача необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям постанови про повне задоволення позовних вимог.

Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України судові витрати понесені позивачем при поданні позову на суму 10 137,39 грн та апеляційної скарги на суму 15 207,00 грн підлягають присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень. Інших судових витрат сторонами не заявлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Случ" задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Случ" до Головного управління ДПС у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

№ від 13.04.2020 р. про збільшення позивачу грошового зобов`язання з ПДВ,

№ від 13.04.2020 р. про зменшення розміру від`ємного значення,

№ від 13.04.2020 р. про нарахування позивачу зобов`язання з податку на прибуток,

№ від 13.04.2020 р. про нарахування позивачу штрафу за платежем з ПДВ.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області (код ЄДРПОУ ВП 44096781) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Случ" (12700 Житомирська область, м.Баранівка, другий провулок Мічуріна, будинок № 8, ) судові витрати понесені позивачем при поданні позову на суму 10 137,39 грн та апеляційної скарги на суму 15207,00 грн, а всього в загальній сумі 25 344,39 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 квітня 2021 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.