Справа № 560/5010/20
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5010/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

14 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бень Я.О.,

представниці позивача: Керницької О.В.,

представника відповідача: Фачука А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників слідчого відділення Південно-Західного ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області" від 28 липня 2020 року в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.01.2021 року позов задоволено, а саме: визнано необґрунтованим, протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників слідчого відділення Південно-Західного ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області" №1052 від 28 липня 2020 року в частині накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянтом вказано, зокрема, що відповідно до функціональних обов`язків позивач зобов`язаний забезпечувати постійний контроль за досудовим розслідуванням у кожному кримінальному провадженні, належним плануванням роботи у кримінальних провадженнях, дотримання слідчими процесуальних строків. Також зазначено, що позивач у своїх поясненнях, наданих у межах службового розслідування, фактично визнав ту обставину, що порушив вимоги пп. 1 п. 4 розділу V Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, та просив їх задовольнити.

Представниця позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 станом на час звернення до суду працює на посаді заступника начальника Південно-Західного ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області - начальника слідчого відділення, є майором поліції.

05 травня 2020 року до слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області з Хмельницького управління ДВБ НП України за № 841/42-22/01-20 від 05.05.2020 надійшло подання про порушення законності та норм КПК України слідчим СВ Південно-Західного ВнП лейтенантом поліції ОСОБА_3 .

Наказом начальника ГУНП в Хмельницькій області від 22.06.2020 №863 призначене службове розслідування, яким встановлено, що у провадженні слідчого СВ Південно-Західного ВнП лейтенанта поліції Білана Сергія Сергійовича перебували матеріали кримінального провадження №0001345 (ч. 2 ст. 186 КК України). В межах досудового розслідування за цим КП вилучені у підозрюваного ОСОБА_4 предмети були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, визначене їх місце зберігання - кімната зберігання речових доказів Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області. У подальшому 07.04.2020 слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області прийнято ухвалу № 686/8931/20 про накладення арешту на ці речі шляхом тимчасового позбавлення права їх відчуження, розпоряджання та користування, відтак 15.04.2020 вони були передані до камери зберігання речових доказів Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області. Проте, всупереч ухвали суду, старшим слідчим ОСОБА_3 вилучені у підозрюваного речі, на які накладений арешт, були передані останньому під розписку. Відповідно до пояснень слідчого ОСОБА_3 передача речей відбулась за усним погодженням з прокурором ОСОБА_5 . Виходячи з вказаних обставин, дисциплінарною комісією було встановлено, що лейтенантом поліції ОСОБА_3 порушені вимоги ст.ст. 100, 174 КПК України, що полягало у передачі на зберігання підозрюваному речових доказів, на які накладено арешт.

Одночасно з цим було встановлено, що заступником начальника Південно-Західного ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області - начальником слідчого відділення майором поліції ОСОБА_2 порушені вимоги пп.1 п.4 розділу V Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, (наказ МВС України від 06.07.2017 №570), що полягало у неналежному контролі за дотриманням підпорядкованим слідчим вимог законодавства України під час проведення досудового розслідування, що призвело до вищевказаних подій.

За результатами службового розслідування був затверджений Висновок службового розслідування №7284/121/24-2020 від 15 липня 2020 року, відтак наказом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області №1052 від 28.07.2020 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників слідчого відділення Південно-Західного ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області" за неналежне виконання службової дисципліни, яке полягає у порушенні вимог пп. 1 п. 4 розділу V Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, до ОСОБА_2 застосоване дисциплінарне стягнення у виді суворої догани.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов про недоведеність вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, за який його піддано дисциплінарному стягненню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України Про Національну поліцію, відповідно до статті 3 якого у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону України Про Національну поліцію поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина перша та друга статті 19 Закону України Про Національну поліцію).

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначено Дисциплінарним статутом Національної поліції України, відповідно до частини 1 статті 1 якого службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018р. №893, згідно з розділом VI якого зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості: дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).

У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.

У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку; відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у не виконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни, та означає не дотримання норм Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Відтак, дослідивши висновок службового розслідування та оскаржуваний наказ встановлено, що висновки, викладені в них, сформовані на підставі подання Хмельницького управління ДВБ НП України від 05.05.2020 №841/42-22/01-20. Так, працівниками управління ДВБ встановлено, що 30.04.2020 ОСОБА_3 (підлеглий позивача) достовірно знаючи про наявність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, переслідуючи особистий інтерес, вчинив незаконні дії щодо арештованого майна, а саме: отримав в кімнаті зберігання речових доказів арештоване майно та передав, його ОСОБА_4 , чим порушив встановлені судом обмеження права користування.

Отже, за результатами службового розслідування зроблено висновок про застосування до заступника начальника Південно-Західного ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області начальника слідчого відділення ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у виді суворої догани, за неналежне виконання за неналежне виконання службової дисципліни, яке полягає у порушенні вимог пп. 1 п. 4 розділу V Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, що виразилось у неналежному контролі за дотриманням підпорядкованим слідчим вимог законодавства під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, що призвело до того, що слідчим всупереч вимогам ст.ст. 100, 174 КПК України, передано на зберігання підозрюваному ОСОБА_4 речові докази, на які накладено арешт.

Відповідно до вимог пп. 1 п. 4 розділу V Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України начальник слідчого відділу територіального (відокремленого) підрозділу Національної поліції України, крім повноважень, передбачених КПК України керує діяльністю слідчого відділу та є відповідальним за виконання покладених на нього завдань, дотримання підпорядкованими слідчими вимог законодавства України.

Так, п. 6 Функціональних обов`язків позивача визначено, на що безпосередньо звертає увагу представник відповідача в апеляційній скарзі, що начальник слідчого відділення зобов`язаний забезпечувати постійний контроль за досудовим розслідуванням у кожному кримінальному провадженні, належним плануванням роботи в кримінальних провадженнях, дотримання слідчими процесуальних строків (а.с. 66).

В даному випадку слід розуміти обов`язок керівника забезпечувати організацію службової діяльності слідчого, а не його процесуальних дій в досудовому розлідуванні.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту Національної поліції України керівник це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.

Статтею 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний: 1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського; 2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій; 3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського; 4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень; 5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності; 6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними; 7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень; 8) у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.

Відтак, поняття «забезпечувати постійний контроль» є доволі широким абстрактним поняттям, зі змісту якого не можливо встановити, як саме має здійснюватися даний контроль, та як саме він повинен виражатись під час несення служби, зокрема у дані ситуації, коли його підпорядкованим слідчим вчинялись певні дії без його відома.

Відповідачем не дано оцінку обставинам, які виникли в цілому, а саме не вказано, посилаючись на відповідний правовий акт, які дії мав вчинити позивач, що в свою чергу слугувало підставою для висновку про його бездіяльність.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що у Функціональних обов`язках старшого слідчого ОСОБА_3 закріплено, що під час досудового розслідування слідчий самостійно приймає процесуальні рішення, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання вмотивованого рішення слідчого судді, суду або згоди прокурора, і є відповідальним за законне і своєчасне виконання цих рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва.

Частина 2 статті 39 КПК України визначає, що керівник органу досудового розслідування уповноважений: 1) визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих; 2) відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування; 3) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора; 4) вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим; 5) погоджувати проведення слідчих (розшукових) дій та продовжувати строк їх проведення у випадках, передбачених цим Кодексом; 6) здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого; 7) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

У випадках відмови прокурора у погодженні клопотання слідчого до слідчого судді про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій чи негласних слідчих (розшукових) дій слідчий має право звернутися до керівника органу досудового розслідування, який після вивчення клопотання за необхідності ініціює розгляд питань, порушених у ньому, перед прокурором вищого рівня, який протягом трьох днів погоджує відповідне клопотання або відмовляє у його погодженні.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до розділу Інструкції з організації діяльності слідчих підрозділів Національної поліції України (затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України

06.07.2017 № 570) слідчий здійснює процесуальну діяльність відповідно до вимог КПК України. Усі рішення про спрямування досудового розслідування і проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій слідчий приймає самостійно, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання згоди прокурора або рішення (дозволу) слідчого судді, суду чи погодження керівника слідчого підрозділу або якщо рішення про їх проведення приймає виключно прокурор, та є відповідальним за їх виконання.

Працівникам інших органів та підрозділів поліції забороняється у будь-який спосіб утручатися в процесуальну діяльність слідчих, у тому числі витребувати та перевіряти матеріали кримінальних проваджень, давати у них вказівки або оцінку прийнятим слідчим процесуальним рішенням.

Відтак, аналізуючи вищенаведені правові норми встановлено, що слідчий у свої процесуальній діяльності, як самостійна процесуальна особа під час проведення досудового розслідування, яка в окремих випадках повинна погоджувати свої дії із прокурором. А тому, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідач під час проведення службового розслідування не надав належної оцінки ролі прокурора у зазначеній ситуації, оскільки дану обставину не перевіряв.

Також, судом першої інстанції правильно зазначено, що під час службового розслідування не було надано правової оцінки рапорту слідчого ОСОБА_3 , який 30.04.2020 року звертався з питанням видачі йому речових доказів у вказаному КП, однак не до позивача, а безпосередньо до начальника Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області полковника поліції Птащука В.К. Відповідно до резолюції останнього рапорт переданий п.п. ОСОБА_6 . Одночасно з цим у матеріалах службового розслідування відсутні відомості про подальше доведення до відома позивача вказаного рапорту, що б свідчило про те, що він був обізнаний з питанням, отже міг контролювати його.

Окремо слід зазначити, що розписка ОСОБА_4 про отримання вилучених речей від 30.04.2020 року адресована безпосередньо старшому слідчому ОСОБА_3 , не містить жодних резолюцій, що підтверджує той факт, що про вилучення речей було відомо лише слідчому ОСОБА_3 (а.с. 61).

До того ж, відповідно до пояснень старшого слідчого ОСОБА_3 по завершенні досудового розслідування за усним погодженням з процесуальним прокурором Хмельницької місцевої прокуратури ОСОБА_5 було прийнято рішення про передачу ОСОБА_4 вилучених у нього особистих речей, які ніяким чином не впливали на хід судового розгляду (а.с.62).

Об`єктивною стороною дисциплінарного проступку є протиправна поведінка суб`єкта, негативні (шкідливі) наслідки, причинний зв`язок між ними та діями особи, що притягується до дисциплінарної відповідальності. Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, з урахуванням дій чи бездіяльності інших посадових осіб, а також дослідження фактів, викладених у письмових поясненнях.

Отже, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що результати службового розслідування відображають факт порушення вимог ст.ст. 100, 174 КПК України підлеглим слідчим ОСОБА_3 , і не містять відомостей про обставини вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_2 , зокрема про те, як (у який спосіб) позивач міг або повинен був контролювати дії свого підлеглого в межах слідства, які вчинялись без його участі.

Таким чином суд першої інстанції правильно відзначив, що покладання на позивача відповідальності за протиправні дії підлеглих, яка явно виходить за межі обсягу покладених на керівника функцій контролю, передбачених частиною другою ст. 39 КПК України, фактично свідчить про застосування принципу колективної (не персоніфікованої) відповідальності, що не передбачено вимогами закону і суперечить принципу Верховенства Права. З наявних у справі доказів не вбачається причинно-наслідковий зв`язок дій/бездіяльності позивача та заподіяної охоронюваним законом інтересам шкоди.

Щодо доводів апелянта, що позивач у своїх поясненнях, наданих у межах службового розслідування, фактично визнав ту обставину, що порушив вимоги пп. 1 п. 4 розділу V Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, суд апеляційної інстанції зауважує, що зі змісту наданих ОСОБА_2 пояснень не встановлено визнання останнім своєї вини, лише зазначено про обставини, які були підставою службового розслідування та зобов`язання в подальшому здійснювати належний контроль за досудовим розслідуванням кримінальних проваджень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на помилковому трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення в цілому, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області "Про застосування дисциплінарних стягнень до працівників слідчого відділення Південно-Західного ВнП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області" №1052 від 28 липня 2020 року в частині накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, оскільки під час судового розгляду не становлено винної протиправної поведінки позивача чи його бездіяльність, що полягала в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні покладених на нього обов`язків.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 квітня 2021 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.