Справа № 520/774/2020
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 р.Справа № 520/774/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

представник позивача - Комарова М.С.,

представник відповідача - Коробкової Х.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2020 року (головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., повний текст складено 02.07.20 року) по справі № 520/774/2020

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго"

до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Харківобленерго» (далі позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило:

- скасувати податкові повідомлення- рішення від 01.11.2019 № ; № ; № ; № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог діючого законодавства є необґрунтованими, зроблені з перевищенням повноважень відповідача.

Позивачем первинними документами підтверджено факт вчинення господарських взаємовідносин із ТОВ " Глазго Груп Інвест", "Кантегір", а тому висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій, ґрунтуються на припущеннях та є неправомірними. Певні недоліки , в товарно-транспортних накладних (ТТН) , не є підставою для визнання операцій не реальними, оскільки умовами договорів поставки перевезення товару здійснювалося транспортом покупця. Вказував, що зазначені контрагенти-покупці на час здійснення операцій мали відповідну правосуб`єктність, в тому числі, й податкову. Посилаючись на індивідуальний характер відповідальності платника податків за податкове правопорушення, позивач зазначив, що порушення кримінальних проваджень, в процедурах яких встановлені обставини щодо фіктивної діяльності його контрагентів, не є безумовним свідченням безтоварності здійснених ним операцій з участю цих контрагентів. У зв`язку з цим позивач доводив хибність висновку податкового органу про безтоварний характер операцій із вказаними контрагентами, як такий, що ґрунтуються на припущеннях та зроблений без урахування всіх обставин вчинених господарських операцій.

Щодо взаємовідносин з ПП " Армакс Харків", зазначає, що господарська операція підтверджена належними доказами, проте висновки податкового органу ґрунтуються лише на акті ревізії Держаудитслужби, який не є належним доказом в спірних правовідносинах.

Також зазначає, що нарахування та виплата заробітної плати членам правління, відбувалася у відповідності вимог діючого законодавства та контрактів, затверджених Наглядовою радою, не приведення Статуту товариства до вимог норм Закону України " Про акціонерні товариства" не свідчить, що виплата заробітної плати проводилася не у відповідності до законодавства, а тому висновки податкового органу про завищення позивачем адміністративних витрат та зменшення чистого прибутку є безпідставними.

Також вважає безпідставними висновки податкового органу щодо заниження податку на прибуток через завищення витрат з амортизації дисконту , оскільки фінансове зобов`язання у вигляді основної суми боргу та суми відсотків, пені, інфляційних, відповідно до вимог МСФЗ має бути оцінено за амортизованою вартістю, що і було зроблено позивачем.

Висновки податкового органу щодо безпідставного формування податкового кредиту по податковим накладним, зареєстрованим у ЄРПН пізніше, ніж через 365 календарних днів з дати складання податкової накладної вважає неправомірними, оскільки податкові накладні були зареєстровані своєчасно, та у періодах з лютого по листопад 2017 підприємство не включало до податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладних, які зареєстровані з порушенням строку реєстрації.

Щодо завищення податкового кредиту на суму не відкоригованого ПДВ за товари /послуги , які не були оплачені протягом терміну позовної давності, зазначає, що ст.192 ПК України визначає вичерпний перелік підстав для коригування податкового кредиту, та не містить такої підстави, як списання безнадійної заборгованості.

Щодо застосування штрафу за несвоєчасне перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб та військового збору, зазначає, що товариством своєчасно сплачено зазначений податок, а саме в перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем, оскільки останній день строку сплати припав на вихідний день. Крім того зазначає, що не своєчасна сплата військового збору сталася через важкий фінансовий стан, який товариство мало в 2016-2017 роках.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством, оскаржувані рішення прийнято на підставі встановлених актом перевірки порушень податкового законодавства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2020 позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби від 01.11.2019 № ; № ; № ; № 000022541.

Стягнуто на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" судовий збір в розмірі 21020,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової.

Офіс великих платників податків Державної податкової служби (далі відповідач), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, мотивуючи порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та доказам у справі, ігнорування судом суттєвих фактів, які мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано в повному обсязі документів в підтвердження реальності господарських з ТОВ " Глазго Груп Інвест ", ТОВ " Кантегір" та ПП «Армакс Харків», не враховано, що засновник ТОВ " Глазго Груп Інвест" заперечує свою участь у господарській діяльності товариства та щодо неї наявне кримінальне провадження. Щодо інших контрагентів податковий орган зазначає, про недоведеність належними первинними документами реальність господарських операцій, факту придбання, відсутність у контрагентів основних та трудових ресурсів, дефектність документів, яким не надано оцінку судом.

Також зазначає, що судом не вірно надано оцінку доводам податкового органу про завищення позивачем адміністративних витрат та заниження чистого прибутку при нарахуванні та виплаті заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку членам правління, безпідставно не враховано в якості доказу акт ревізії Держаудитслужби, не вірно застосовано податкове законодавство, яке регулює строки перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Судом першої інстанції не вірно надано оцінку доводам податкового про заниження позивачем податку на прибуток, через завищення витрат з амортизації дисконту, та порушення позивачем вимог міжнародних стандартів.

Також судом не вірно визначено склад правопорушення щодо формування податкового кредиту по податковим накладним, зареєстрованим у ЄРПН пізніше, ніж через 365 календарних днів з дати складання податкової накладної, та застосовано податкове законодавство.

При вирішенні питання щодо завищення податкового кредиту на суму не відкоригованого ПДВ за товари /послуги , які не були оплачені протягом терміну позовної давності, судом не не вірно з`ясовані обставини справи, не враховано висновки Верховного Суду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує твердження відповідача викладені в апеляційній скарзі та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення Харківського окружного адміністративного суду - залишити без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 проведено заміну первісного відповідача на його правонаступника- Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, з урахуванням письмових пояснень .

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, свідка, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзив на неї, докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Офісом великих платників податків Державної податкової служби, на підставі направлень від 04.07.2018 №96, №97, №98, №99, №100, №101, №102, від 11.07.2018 №106, від 19.07.2018 №109, від 23.07.2018 №112 та наказів від 03.07.2018 №1223, від20.07.2018 №1340, від 31.07.2018 №1412 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Акціонерного Товариства «Харківобленерго» податкового законодавства з податку на прибуток за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, з податку на додану вартість за період з 01.04.2015 по 30.04.2015, з 01.06.2015 по 30.06.2018, інших питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, за результатами якої складено акт від 03.10.2019 року № 6/28-10-54-13-07/00131954 (а.с. 63-250 т.1, 1-10 т.2).

Актом перевірки встановлено порушення товариством:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 ПК України , параграфу 7 та параграфу 19 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 «Дохід», параграфу 9 Міжнародного стандарту фінансової звітності 13 «Оцінка справедливої вартості», параграфу 9, параграфу 63 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 19 «Виплати працівникам», параграфу 11 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 32 «Фінансові інструменти: подання», норми параграфу 15 розділу «Призначення фінансової звітності Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1 в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2015 по 31.03.2018 на загальну суму 2 158 126,00 грн.

- п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 510 591,00 грн..

- п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: неподання, несвоєчасне подання, подання з помилками та недостовірними відомостями податкової звітності про суми нарахованих (виплачених, наданих) доходів та утриманого (сплаченого) з них податку (форма № 1-ДФ), а саме: подання відомостей у складі податкової звітності про нараховані доходи фізичним особам з помилками в податковому номері фізичної особи (3-4 квартали 2016 року, 1-4 квартали 2017 року, 1-2 квартали 2018 року), що призвело до несвоєчасного подання достовірних відомостей по окремих фізичних особах.

- абз. 2 п. 57.1 ст. 57 пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 «а» ст. 176 ПК України, а саме: несвоєчасна сплата податку на доходи фізичних осіб за жовтень, листопад, грудень 2016р., січень-вересень 2017р. на загальну суму 78 189 481,29 грн..

- пп. 1.4 п. 16-1 підр. 10р. ХХ, п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України, а саме: несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору за жовтень, листопад, грудень 2016 р., січень вересень 2017 р. 6 435 881,81 грн.

Не погоджуючись із висновками Акту перевірки від 03.10.2019 АТ "Харківобленерго" подано до Офісу ВПП ДПС заперечення (вих. № 02-16/11524 від 18.10.2019), за наслідками розгляду яких висновки акту залишені без змін, що вбачається з листа № 6768/10/28-10-54-13-14 від 29.10.2019р. "Про розгляд заперечень АТ "Харківобленерго" від 18.10.2019" .

На підставі акту перевірки від 03.10.2019 відповідачем 20.08. 2020 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № за формою «Д», яким визначено суму грошового зобов`язання та застосовано штрафні санкції у сумі 695 508,23 грн. (а.с. 133, т. 4).

- № за формою «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальній сумі 548 562,50 грн.( 438 850 грн. за основним платежем, 109 712,50 грн.- штрафна санкція) (а.с. 187, т.3).

- № за формою «Д», яким визначено суму грошового зобов`язання та застосовано штраф в сумі 8 423 249,70 грн. (а.с.242, т. 3)

-№ за формою «Р» , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у загальній сумі 2 697 657,50 грн.( 1 158 126 грн. за основним платежем та 539 531,50 грн. штрафними санкціями) (а.с.185, т. 3).

За наслідками адміністративного оскарження податкових повідомлень - рішень, рішенням Державної податкової служби України від 09 січня 2020 року №832/6/99-00-08-05-03-06 скарга підприємства залишена без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення - без змін. (т.2 а.с.53-174)

Не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями , позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено порушення позивачем податкового законодавства, висновки акту перевірки не відповідають фактичним обставинам справи, спростовані належними та допустимими доказами, тому спірні податкові повідомлення - рішення є не правомірними.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Щодо податкового повідомлення рішення №

З акту перевірки вбачається, що позивачем занижено податок на додану вартість на загальну суму 510 591 грн., зокрема за період з вересня 2015, вересня-грудня 2016, лютого-грудня 2017, березень 2018.

Позивачем допущено порушення формування податкового кредиту по податкових накладних, зареєстрованих пізніше, ніж 365 днів з дати складання податкової накладної, по взаємовідносинам з ПП " Армакс Харків", ТОВ "Глазго Груп Інвест" , ТОВ " Кантегір" , а також завищено податковий кредит на суму, не відкоригованого ПДВ за товари, які не були оплачені протягом строку позовної давності.

Підпунктом «а» пункту 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема, дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

За приписами підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За приписами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом наведених норм, право платника податків на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять придбання товарів/послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають його цілям господарської діяльності, підтвердження обліковими, розрахунковими документами, в тому числі й податковою накладною. При цьому, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутністю факту придбання товару/послуг.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Право платника податків на включення сум податку на додану вартість (далі - ПДВ) до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником-платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пункт 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (надалі - Закон №996-XIV).

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, законодавцем визначено підстави, за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум податку на додану вартість, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв`язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Судом встановлено, що 22.07.2016 р. між Акціонерною компанією «Харківобленерго» та ТОВ «Глазго Груп Інвест» укладено договір поставки М3384, за умовами якого позивач придбав товар "трансформатори струму та напруги" (а.с. 177-181, т. 2).

На підтвердження виконання договору позивачем, як і до перевірки так і до суду надано документи: договір поставки від 22.07.2016 №М3384; додаток №1 (Специфікація) до договору 22.07.2016 №М3384; протокол угоди про договірну ціну (додаток №2) до договору 22.07.2016 №М3384; додаткові угоди до договору від 29.12.2016 р.та від 15.03.2017 р.; прибуткові ордери видаткові накладні ; товарно-транспортні накладні №1 від 06.10.2016 р.; експрес-накладні; платіжні доручення .

Всі первинні документи від імені ТОВ " Глазго Груп Інвест", які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені особи , яка заперечує свою участь у створенні та діяльності товариства, зокрема, у підписанні будь-яких первинних документів, призначення керівника ТОВ " Глазго Груп" .

З матеріалів справи вбачається, що податковий орган неодноразово звертав увагу суду, що засновник підприємства ОСОБА_1 заперечувала свою участь у здійсненні господарській діяльності, в підтвердження чого надав протокол допиту ОСОБА_1 від 06.09.2018 року.

Також зазначав, що 20.07.2018 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, яке зареєстроване за №0000157, що кваліфікується за ч.1 ст.205-1 КК України відносно ТОВ «Глазго Груп Інвест».

Судом встановлено, що договір поставки №М3384 від 22.07.2016р., підписаний в особі заступника голови правління - виконавчого директора АК «Харківобленерго» Телєгіна Віталія Сергійовича, який діяв на підставі довіреності №01-16юо/9306 від 17.11.2015р. та директором ТОВ «ГЛАЗГО ГРУП ІНВЕСТ» ОСОБА_2 , що діяла на підставі Статуту.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств вбачається, що ОСОБА_1 з моменту реєстрації та по цей час є єдиним засновником, а ОСОБА_2 - керівником підприємства ТОВ " Глазго Груп Інвест" з 16.05.2016 (т.7 а.с.156)

Проте, вирішуючи справу, судом першої інстанції не повно з`ясовано зазначені обставини, дослідження яких має значення для правильного вирішення спору, оскільки наведені матеріали містять відомості щодо фіктивності саме суб`єкта господарювання, який є контрагентом позивача у цій справі.

Висновки суду першої інстанції, що на час укладання позивачем договору поставки №М3384 від 22.07.2016 директором ТОВ «ГЛАЗГО ГРУП ІНВЕСТ, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» була саме ОСОБА_2 , а отже первинні документи підписані належною особою, колегія суддів вважає помилковими, зробленими без врахування всіх обставин справи.

Так, судом не було перевірено наявність або відсутність судових рішень по кримінальній справі відносно ОСОБА_1 , а отже висновки про реальність господарських операцій позивача з ТОВ "Глазго Груп Інвест", є передчасними.

Проте, апеляційним судом встановлено, що в межах кримінального провадження ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000157 від 20.07.2018 , передбаченого ч.5 ст.27, ч. 2 стю 205-1 КК України та ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2020 по справі № 640/7036/19 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності. (т.7 а.с.123-125)

ОСОБА_1 , як єдиний засновник товариства заперечувала свою участь у господарській діяльності , а також пояснювала, що жодних документів не підписувала.

Ухвалою Київського районного суду від 01.07.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 надала свої анкетні дані для внесення у документи, які відповідно до закону подавалися для проведення державної реєстрації ТОВ " Глазго Груп Інвест" завідомо неправдивих відомостей, призвели до того, що невстановлені слідством особи подали документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, тим самим набувши можливість здійснювати фінансові операції поза межами податкового контролю України від імені формально призначеного директора з порушенням встановленого чинним законодавством порядку.

Звільнено ОСОБА_1 , обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000157 від 20.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України закрито за нереабілітуючими підставами.(т.8 а.с.124-125)

Нереабілітуючі підстави звільнення від кримінальної відповідальності означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак, через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається, зокрема внаслідок закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 78 КАС ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності , яка набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що документи, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, що виключає можливість формування даних податкового обліку на підставі таких документів.

Колегія суддів зазначає, що статус фіктивного (нелегального) підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а відтак господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 826/6170/16, від 14.12.2020 у справі № 810/2588/17, від 20.01.2021 року у справі № 805/1728/16-а, від 12.03.2021 по справі №160/13367/19.

Колегія суддів зазначає, що факт фіктивності господарської діяльності не може залишитися неврахованим судом, отже виписані первинні документи контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена рішенням суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому відображення в податковому обліку наслідків такої господарської операції є безпідставним.

Наявність відомостей в ЄРПР , що керівником ТОВ "Глазго Груп Інвест" є ОСОБА_3 , не спростовує зазначених висновків, враховуючи заперечення засновником своєї участі у діяльності підприємства та складання будь-яких документів, зокрема і призначення керівника.

Крім того, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування. При цьому сама по собі наявність або відсутність окремих документів, так само, як помилки у їх оформленні, не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо фактичний рух активів або зміни в активах.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), як один із принципів бухгалтерського обліку, та відповідає сутності податкового обліку, який ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Обов`язковою умовою для визнання документів доказом у адміністративній справі відповідно до вимог статті 75 КАС є їх достовірність.

Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суд викладених у постановах від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19, у справі 826/11900/18 від 16.03.2021.

Надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім випадку, якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними.

Така обставина як наявність кримінального провадження, зареєстрованого за фактом вчинення злочину, передбаченого ст.205 Кримінального кодексу України, а також судового рішення прийнятого по ній стосовно фіктивності підприємства - контрагента покупця, має бути врахована судом.

Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування витрат є безпідставним.

У справах №21-421а11, №826/8465/14, №21-5332а15, №21-1318а16, №21-2430а16 Верховний Суд України зазначив, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним; обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким керівника підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ч.2 ст. 205 КК України, підлягає врахуванню адміністративним судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами.

Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин, передбачений статтею 205 Кримінального кодексу України, з нереабілітуючих підстав.

Наведені висновки Верховного Суду України в силу ч.5 ст. 242 КАС України підлягають врахуванню судом при застосуванні норм права до подібних правовідносин. Відступу від такої правової позиції Велика Палата Верховного Суду не зробила.

Крім того, податковий орган неодноразово звертав увагу суду на недоліки видаткових та товарно-транспортних накладних, відсутність довіреностей на отримання товару, проте судом першої інстанції не досліджено наявність або відсутність наведених первинних документів та не надано оцінку доводам відповідача щодо їх відсутності.

Відповідач зазначав що у видаткових накладних та ТТН виробником товару є - ТОВ «ЕЛІЗ» (м. Запоріжжя, вул. Звенигородська 9; адреса виробництва:70412, Запоріжська область, Запоріжський район, с. Малишевка,вул. Жовтнева, 2-А.)

Перевіряючи ланцюг постачання, податковим органом встановлено відсутність взаємовідносин між підприємствами ТОВ «ЕЛІЗ» та ТОВ «Глазго Груп Інвест», а саме, що виробник ТОВ «ЕЛІЗ» трансформаторів не відвантажувало на підприємство ТОВ «Глазго Груп Інвест» , проте надані до перевірки ТТН містять зазначення місця навантаження продукції юридичну адресу підприємства ТОВ «ЕЛІЗ» - Місце навантаження - м. Запоріжжя, вул. Звенигородська, 9.

Згідно баз даних АІС «Податковий блок», Архів електронної звітності ЕРПН та наданої фінансової звітності підприємство ТОВ «Глазго Груп Інвест» не має власних основних засобів в тому числі складських приміщень, а також орендованих.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч.1 ст. 77 КАС, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, надані податковим органом докази, ставлять під сумнів факт укладання договору від 22.07.2016 та інших документів на його виконання, повноважним представником ТОВ «Глазго Інвест Груп».

Враховуючи сукупність зазначених фактів та обставин, колегія суддів погоджується з доводами податкового органу щодо не підтвердження факту реального здійснення придбання вищенаведеної товарної продукції у ТОВ «Глазго Гпур Інвест» та її реалізації на АТ «Харківобленерго».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, зазначені в сукупності докази свідчить про нереальність здійснення господарської операції, а отже податковий кредит в загальній сумі 214 650 грн., в тому числі за вересень 2016 року на суму 47 773 грн., жовтень 2016 року на суму 166 877 грн. по цим господарським операціям, сформовано позивачем безпідставно.

Також, судом встановлено що 12 липня 2016 року між АК «Харківобленерго» (покупець) та ТОВ «Кантегір» укладено договір поставки М2900, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором поставити товар стропи в асортименті, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар. Продукція, що поставляється визначена в Специфікації (додатку 1) до вказаного Договору (а.с. 218- 223 т.2).

Термін та умови поставки не можуть перевищувати 15 календарних днів та розрахунок за цим Договором здійснюється в розмірі 100% окремо за кожним фактом поставки товару.

В підтвердження виконання договору придбання (строп) позивачем надано до суду та податкового органу копії первинних документів, зокрема: договір поставки №М 2900 від 12.07.2016р.; додаток 31 до Договору поставки №М2900 від 12.07.2016 р.; прибутковий ордер №0307 від 20.09.2016р.; видаткову накладну №57 від 20.09.2016р. лист №6 від 20.09.2016р.; паспорт 2СК2 - 2,0/5000; паспорт стропа від 19.06.2016р.; паспорт стропа 2СЦ1-1,6/1500; паспорт стропа 2СЦ1-1,6/3000; паспорт стропа 2 СЦ1-1,6/2000; паспорт стропа 2 СЦ1-2,8/1200; паспорт 4 СК-6,3/2000; паспорт 1СК1-2,5/2500; паспорт СЦ-3,15/1500; паспорт СЦ-2,0/2000; паспорт СЦ 1,12/1500; паспорт 2СК2-3,2/1500; паспорт СКП1-1,6/2000; паспорт СКП 1-2,5/1000; паспорт СКП 1-2,5/3000; платіжне доручення №14776 від 28.09.2016р.

ТОВ «Кантегір» виписало у вересні 2016 року на адресу АТ «Харківобленерго» та зареєструвало у ЄРПН податкову накладну №6 від 20.09.2016 року на суму ПДВ 6 663,98 грн.

Судом першої інстанції не досліджувалися обставини перевезення, оприбуткування та використання в господарській діяльності позивача зазначеного товару.

Суд першої інстанції, виходив з того, що господарська операція позивача з ТОВ «Кантегір» фактично здійснена та підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність такої операції, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Колегія суддів вважає висновки помилковими, оскільки зроблені без належного дослідження доказів та належної оцінки доводів контролюючого органу.

В якості доказу безтоварності господарської операції податковий орган посилався на акт документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Кантегір» № 3334/20-40-14-12-11/38634660 від 16.08.2018 року, якими не встановлено факту реального здійснення господарських операцій з АО " Харківобленерго".

Також, під час перевірки податковим органом досліджено лист ТОВ «Кантегір» від 20.09.2016 року №6 , яким повідомлено АТ «Харківобленерго» про поставку 20.09.2016 року строп за видатковою накладною №57 від 20.09.2016 року на склад АТ «Харківобленерго» на ул. Ковтуна, 4 власним транспортним засобом, адреса завантаження вул. Плиткова, 14.

Відповідачем встановлено, що ТОВ «Кантегір» нежитлових приміщень за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, буд. 14 (місце навантаження строп) не має ні в користуванні, ні в оренді.

Також податковим органом перевірено ланцюг постачання на підставі аналізу інформаційних баз даних АІС «Податковий блок», та встановлено , що в вересні 2016 року від ТОВ «Елвіс Компані» -ТОВ «Кантегір»- АТ «Харківобленерго» не прослідковується придбання відповідних товарів і послуг.

Відсутність придбання строп у ТОВ «Елвіс Компані», які в подальшому були реалізовані на адресу АТ «Харківобленерго» також встановлено податковим органом під час перевірки контрагента позивача ТОВ "Кантегір", про що зазначено в акті перевірки від 16.08.2018р. №3334/20-40-14-12-11/38634660 ГУ ДФС у Харківській області.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про інформацію" податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що акт документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Кантегір» № 3334/20-40-14-12-11/38634660 від 16.08.2018 року є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмету доказування, та безпідставно не прийнятий до уваги судом першої інстанції.

Крім того, АТ «Харківобленерго» не було надано до суду доказів використання товару в господарській діяльності, отже висновки податкового органу в цій частині щодо безтоварності господарської операції є правомірними.

Відповідно до абзацу першого пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий пункту 44.1 статті 44 ПК).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, закріплений в Законі №996-XIV, так само характеризує і податковий облік.

Підтвердження платником ПДВ належним чином оформленими документами, передбаченими правовими нормами для певного виду господарських операцій, задекларованих сум податкового кредиту є підставою для одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставини, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

Водночас, кожна з наведених вище обставин не може бути самостійним та беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій. Проте наявність таких обставин разом може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

Тобто, відсутність матеріально - технічних, достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента або відсутність товарів по ланцюгу постачання, документа про перевезення товару чи дефекти в первинних документах само по собі не є безумовною підставою для висновку, що господарської операції не було. У такому випадку первинні документи, на підставі яких сформовано дані податкового обліку, підлягають оцінці з урахуванням всіх обставин, в тому числі, й обставин щодо характеру діяльності постачальника. Лише сукупність обставин може свідчити на користь або проти висновку щодо фактичного проведення господарських операцій.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, зокрема у постановах від 20.02.2018 у справі №809/117/13-а, від 29.07.2020 у справі №200/5834/19-а, від 11.09.2019 у справі №814/1932/17, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18.

Висновок суду першої інстанції, що факт постачання позивачу товарів (трансформаторів напруги та струму, однокінцевих строп, строп канатних тощо) підтверджений доказами у сукупності, стосується тільки документів, які надав позивач (податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення). Не заперечуючи, що товарно-транспортні накладні не є документами первинного обліку щодо придбання товару, колегія суддів зазначає, що відсутність в них місця навантаження, за вище наведених обставин щодо характеру діяльності контрагентів позивача, які ставлять під сумнів поставку, безпідставно не була взята до уваги судом.

Позивачем не надано документи на підтвердження факту перевезення товару, так само, як і пояснень, за яких обставин та у який спосіб були встановлені господарські зв`язки між ним та ТОВ «Глазго Груп Інвест" та ТОВ " Кантегір" , пояснень щодо відповідальних осіб, які безпосередньо приймали участь в господарських операціях, адреси місця відвантаження товару.

Отже зазначені вище обставини призвели до завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 6 664 грн., за вересень 2016року.

Щодо доводів апеляційної скарги про завищення вартості виконаних робіт ПП «Армакс Харків», колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що 09.09.2015 року між АТ «Харківобленерго» (замовник) та ПП «Армакс Харків» (підрядник) укладено договір підряду № ЛІ542 , за умовами якого підрядник зобов`язався власними силами зі своїх матеріалів виконати роботи " Технічне переоснащення шляхом модернізації ПЛ-0,4 кВ № 1 та ПЛ-0,4кВ № 2від КТП № 36 в смт. Зачепилівка, Зачепилівського району, Харківської області.

Також, 25.10.2017 року між АТ «Харківобленерго» та ПП «Армакс Харків» укладено договори підряду №П5816, за умовами яких підрядник (ПП «Армакс Харків») зобов`язався виконати для АТ «Харківобленерго» зобов`язався власними силами зі своїх матеріалів виконати роботи " Технічне переоснащення шляхом модернізації ЛЕП ПЛ-04, кВ ТП-138 в с.Тимченки,Ф-2 для зовнішнього електропостачання об`єкту " особисте селянське господарство" за адресою : вул. Земельна ділянка, сад.діл. територія Тимченківської с/ради , за межами населеного пункту с. Тимченки, Зміївського району, Харківської області. (а.с. 247-205 т.2, а.с. 1-4, 47-54 т.3).

Відповідно до п.4.1 Договору Замовник сплачує Підряднику аванс у розмірі 50% від загальної вартості договору на виконання робіт, оплата здійснюється протягом 15 банківських днів, при цьому Замовник здійснює щомісяця проміжні платежі за виконані роботи на підставі довідки про виконані будівельні роботи та затрати (форма КБ-3) (п.п.4.1,4.3 Договору).

За умовами договорів контрагент позивача мав право залучати до виконання робіт субпідрядні організації.

На підтвердження виконання договору позивачем надано документи: договір підряду ЛІ542 від 09.09.2015р.; пояснювальну записку до договору №Л1542 від 09.09.2015р.; календарний графік «Технічного переоснащення (шляхом модернізації) ПЛ 0,4 кв №1ита Г1Л-0,4кВ №2 (інв. №562855) від ЗТП №36; договірну ціну на будівництво технічного переоснащення; підсумкову відомість; форму №1 «локальна смета на строительные работы №2-1-1»; форму №1 «локальна смета на строительные работы №2-1-2»; форму №1 «локальна смета на строительные работы №2-1-4»; форму №1 «локальна смета на строительные работы №2-1-6»; форму №1 «локальна смета на строительные работы №2-1-3»; форму №1 «локальна смета на строительные работы №2-1-5»; форму №1 «локальна смета на строительные работы №2-1-7»; загальновиробничі витрати до об`єкту 2-1; додаткову угоду №1 до договору підряду №Л1542 від 09.09.2015р.; календарний плановий графік; додаткову угоду №2 від 29.06.2016 р.; додаткову угоду №3 від 28.11.2016р.; додаткову угоду №4 від 19.12.2016 р.; договір підряду П5816 від 25.10.2017 р.; договірну ціну; паспорт приєднання; пояснювальну записку до договору П5816 від 25.10.2017р.; підсумкову відомість ресурсів; загально-виробничі витрати на будову; розрахунки №№1-4 «прямі витрати і загальновиробничі витрати: гірничі роботи/будівєльні роботи); кошторисні розрахунки №П-929; локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1;локальний кошторис на придбання устаткування, меблів та інвентарю №2-1-2; локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-3; локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-4; локальний кошторис на придбання устаткування меблів та інвентарю; локальний кошторис на буд вільні роботи №2-1-6; локальний кошторис на придбання устаткування меблів та інвентарю №2-1-7; платіжні доручення №7414 від 05.05.2017 р.; №19541 від 28.09.2015 р.; №7411 від 05.05.2017 р.; №1 від 05.01.2018 р.; №2 від 05.01.2018 р.; №29130 від 28.12.2017р.; №29060 від 03.11.2017р.; №29059 від 02.11.2017 р.

Судовим розглядом встановлено, що під час проведення перевірки відповідачем було досліджено первинну (бухгалтерську) документацію АТ «Харківобленерго» за періоди: півріччя 2017р., 9 місяців 2017р, за 2017 р., та встановлено факт завищення обсягів та вартості виконаних робіт ПП «Армакс-Харків» за договорами підряду від 09.09.2015 № Л1542, від 25.10.2017 № П 5816 на загальну суму 641 131,25 грн.

Відповідач, обґрунтовуючи свою позицію в якості доказу завишення обсягів виконаних робіт посилається на Акт ревізії фінансово-господарської діяльності АТ «Харківобленерго» № 05-11/2 від 14.02.2019 року, складений Північно-східним офісом Держаудитслужби, долученого до кримінального провадження № 9999485 від 10.04.2019 за ознаками ч.3 ст.191 КК України .

Так, з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку позивача проведено зустрічну звірку ПП "Армакс Харків" за період з 01.04.2017 до 30.09.2018, про що складено довідку зустрічної звірки від 06.02.2019 № 05-12/14-з. Під час ревізії встановлено завищення вартості робіт , виконаних ПП " Армакс Харків" на загальну суму 641 131,25 грн.

Відповідачем встановлено, що придбання та списання будівельних матеріалів та обладнання ПП "Армакс Харків" не підтверджено, в довідки КБ-2 № 1 ПП "Армакс Харків " включені будівельні матеріали, які відсутні в бухгалтерському обліку підприємства, також акти КБ-2 № 1 та №2 містять включення вартості експлуатації машин, які не обліковувалися у ПП "Армакс Харків". Будь- яких документів щодо підтвердження використання ПП "Армакс Харків" орендованих або власних машин та механізмів, включених до актів форми КБ-2 за квітень та грудень 2017 не надано.

Також, за даними інформаційних систем податкового органу встановлено, що в ПП "Армакс Харків" працювало 4 особи ( директор, інженер, економіст та менеджер).

До того ж, дослідивши у повній мірі всі обставини та дані, викладені у акті перевірки, ґрунтуючись на поясненнях та наданих сторонами доказах, а також наявною кількістю працівників ПП «Армакс Харків», колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні документи не спростовують висновків податкового органу про завищення обсягів виконаних робіт ПП " Армакс Харків" у відповідний проміжок часу .

Також позивачем визнано, що за результатами ревізії Держаудитслужби АТ «Харківобленерго» отримало Вимогу від Північно-східного офісу Держаудитслужби від 22.03.2019 № 20-05-25/1925 про усунення порушень законодавства, яка є обов`язковою до виконання.

Доказів оскарження зазначеної вимоги або її скасування судом не встановлено, а позивачем не надано.

На виконання Вимоги позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства «Армакс-Харків» про стягнення збитків в загальному розмірі 641 131,25 грн., у т.ч. ПДВ, які виникли внаслідок завищення вартості виконаних робіт відповідачем за договорами підряду від 09.09.2015 № Л1542, від 25.10.2017 № П 5816. Розгляд справи №922/1068/19 триває.

Однак, суд першої інстанції, не надав оцінку наданим відповідачем доказам, та діям позивача, а також оцінку первинним документам (договорам, актам наданих послуг, податкові накладні, платіжні доручення).

Жодних доказів, в тому числі пояснень або додаткових документів , ( нарядів-завдань, табелів робочого часу або цивільно правових угод про придбання обладнання, план - графіків робіт або додатки до договорів із визначеними строками та об`ємами виконання робіт тощо), які спростовують твердження відповідача про вказані у акті перевірки порушення позивачем у ході судового розгляду надано не було.

Згідно зі статтею 90 КАС суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша, третя і четверта статті 90 КАС).

Статтею 83 ПК визначено перелік матеріалів, які є підставами для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок, серед яких, нарівні з документами, визначеними цим Кодексом, податкова інформація (підпункти 83.1.1 та 83.1.2 цієї статті).

Правила збору, отримання, обробки та використання податкової інформації встановлені нормами статей 72-74 ПК. Так, згідно з пунктом 74.3 статті 74 ПК зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Обставин, які б свідчили, що використана ГУ ДФС податкова інформація під час перевірки позивача зібрана (отримана) чи використана з порушенням статей 72-24 ПК, судом не встановлено.

Отже, відповідачем належними доказами підтверджено порушення вимог податкового законодавства у взаємовідносинах з ПП " Армакс Харків".

Таким чином, доводи відповідача про завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 106 856 грн., у тому числі : вересень 2015- у сумі 3 509 грн., квітень 2017- на суму 9 194 грн., листопад 2017 року на суму -70 758 грн., за грудень 2017року- на суму 23 395 грн. є обґрунтованими.

Щодо формування податкового кредиту по податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРІТН) пізніше, ніж через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної, в порушення п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Кодексу, яке призвело до завищення податкового кредиту на загальну суму 111 255 грн. за період лютий - листопад 2017.

Актом перевірки встановлено , що АТ «Харківобленерго» , в складі податкового кредиту відображені суми ПДВ за податковими накладними, щодо яких минув термін 365 календарних днів з дати їх складання, на загальну суму 111 255 грн., а саме: - по податковим деклараціям/уточнюючим розрахункам після 01.01.2017 (за період з 01.01.2017 ) по періодах:

лютий 2017 на суму 22 681 грн.; березень 2017 на суму 341 грн.; квітень 2017 на суму 19 940 грн.; травень 2017 на суму 214 грн.; червень 2017 на суму 10628 грн.; липень 2017 на суму 10 628 грн.; серпень 2017 на суму 153 грн.; вересень 2017 на суму 8450 грн.; жовтень 2017 на суму 13 359 грн.; листопад 2017 на суму 32185 грн.

Відповідно до п.44 підр.2 розділу ХХ ПК України тимчасово, до 1 січня 2019 року, платники податку, які здійснюють постачання (у тому числі оптове), передачу, розподіл електричної та/або теплової енергії, постачання вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702, 2703 00 00 00, 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД, надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом.

Норма цього пункту поширюється на операції, за якими дата виникнення першої з подій, визначених у пункті 187.1 статті 187 та у пункті 198.2 статті 198 цього Кодексу, припадає на звітні (податкові) періоди до 1 січня 2019 року.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України ( в редакції що діяла з 01.01.2017 до 03.12.2017) суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Отже, відповідний звітний період - це період, в якому складено податкову накладну, на підставі якої платник податку має право сформувати податковий кредит.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції не вірно встановлено обставини, оскільки актом перевірки не встановлювалося порушення віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по податковим накладним, зареєстрованим з порушенням строк реєстрації.

Врахування відповідачем листа ДФС від 26.11.2018 № 36849/7/99-99-15-03-02-17, в якому процитована норма п.198.6 ст.198 ПК України в редакції станом до 03.12.2017, не свідчить про невірне застосування ним норм податкового кодексу.

Проте, судом першої інстанції помилково враховано "Узагальнюючу податкову консультацію, щодо окремих питань відображення у податковому обліку з податку на додану вартість звітного періоду податкових накладних, виписаних у попередніх періодах, та формування на їх підставі податкового кредиту», затверджену наказом від 16 лютого 2012 року N 127 Державною Податковою Службою України, оскільки в ній надано роз`яснення щодо застосування норм, зокрема Прядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних № 1002 від 24.12.2010, який втратив чинність 17.12.2012 , Закону України " Про податок на додану вартість", який втратив чинність 14.01.2014, та Порядку заповнення і подання податкової звітності № 1492 від 25.11.2011, який втратив чинність 13.11.2013.

Крім того, вищезазначена Узагальнююча податкова консультація надана АТ "Харківобленерго" стосовно ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, проте таких порушень актом перевірки не встановлено та податкових повідомлень-рішень не приймалося.

Щодо завищення податкового кредиту на суму не відкоригованого ПДВ за товари /послуги, які не були оплачені потягом терміну позовної давності.

Актом перевірки встановлено та визнано позивачем, що АТ " Харківобленерго" самостійно визнано та списано кредиторську заборгованість з суб`єктами господарювання без коригування податкового кредиту на суму 71 166 грн., раніше віднесеного до формування податку на додану вартість.

Позиція Товариства полягає у тому, що вся сума безнадійної заборгованості віднесена до доходів, що виключає підстави корегування податкового кредиту.

Позиція податкового органу, з якою погоджується апеляційний суд полягає у тому, що зміна вартості товару, а саме зменшення вартості на 100% призводить до корегування раніше відображеного податку на додану вартість у складі податкового кредиту.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); у тому числі при їх імпорті.

Підпунктом 14.1.13 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

Відповідно до п.п.14.1.257 п.14. 1 ст.14 ПК України сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності є безповоротною фінансовою допомогою.

Товари, послуги, які отримані платником ПДВ та не оплачені протягом терміну позовної давності, вважаються безоплатно отриманими, оскільки відсутній факт їх придбаннях, як це передбачено п.198.3. ст.198 ПК України, а тому право на податковий кредит щодо таких товарів /послуг у платника відсутнє.

Стосовно підстав корегування з огляду на положення п. 192.1 ст. 192 ПК України, якою встановлені особливості визначення бази оподаткування в окремих випадках (порядок коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту).

Цією нормою встановлено, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості сума податкового кредиту, зокрема отримувача підлягає відповідному корегуванню.

Позиція позивача основана на тому, що віднесення усієї суми, як безнадійної до складу доходів не призводить до корегування податкового кредиту є неприйнятною з огляду на таке.

Сума безнадійної кредиторської заборгованості, як зобов`язання яке не підлягає погашенню, включається до складу доходу за правилами Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України №290 від 29.11.1999р. (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.1999р.) та за правилами підпункту 135.5.4 пункту 135 статті 135 ПК України, що призводить до зміни суми компенсації вартості за отримані товари/послуги та є підставою для корегування податкового кредиту відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК України.

Посилання Товариства на вичерпний перелік підстав корегування податкового кредиту встановлений цією нормою є помилковим, з огляду на те, що будь-яка зміна суми компенсації вартості товарів/послуг за певних умов може бути підставою такого корегування. Вислів «включаючи» вказує на орієнтовний, а не виключний перелік підстав такого корегування.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06.02.2018 по справі № 804/7561/15.

Позивачем в податковому періоді, в якому відбулося списання кредиторської заборгованості, не складено бухгалтерської довідки, не здійснено коригування податкового кредиту у сумі 71 166 грн. за товари/послуги, щодо яких відбулася зміна суми компенсації їх вартості ( а саме зменшення на 100%), які не були оплачені протягом строку позовної давності, а отже, висновки податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму не відкоригованого ПДВ за товари/послуги які не були оплачені протягом строку позовної давності на загальну суму 71 166 грн. є вірними.

Щодо податкового повідомлення - рішення № та №

Підставою для застосування штрафних санкцій слугували висновки податкового органу про несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за січень, лютий. квітень, жовтень, листопад, грудень 2016, січень-вересень 2017 на загальну суму 83 717 538,18 грн. , а також військового збору на загальну суму 7 102 793,71 грн.

Судовим розглядом встановлено несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за січень, лютий, квітень, жовтень, листопад, грудень 2016 р., січень - вересень 2017 р. на загальну суму 83717 538,18 грн., у тому числі:- за січень 2016 р. - 1 593 949,91 грн.;- за лютий 2016 р. - 2 844 007,85 грн.;- за квітень 2016 р. - 1 090 099,13 грн.;- за жовтень 2016 р. - 3 366 590,72 грн.;-за листопад 2016 р. - 8 249 130,00 грн.;- за грудень 2016 р. - 10 286 941,64 грн.;- за січень 2017 р. - 9 075 483,12 грн.;- за лютий 2017 р. - 9 162 118,34 грн.;- за березень 2017 р. - 5 491 754,72 грн.;- за квітень 2017 р. - 5 130 172,27 грн.;- за травень 2017 р. - 3 864 542,73 грн.;-за червень 2017 р. - 6 068 875,20 грн.;-за липень 2017 р. - 9 403 959,20 грн.;- за серпень 2017 р. - 4 449 397,68 грн.;- за вересень 2017 р. - 3 640 515,67 грн.

Відповідачем встановлено, що на підприємстві у періоди що перевіряється, мали місце факти порушення термінів виплати заробітної плати (несвоєчасна виплата заробітної плати). При цьому податок на доходи фізичних сплачувався під час виплати такої заборгованості із заробітної плати також із порушенням термінів сплати.

Так, несвоєчасне перерахування до бюджету податку відбулось за січень, лютий, квітень, жовтень, листопад, грудень 2016 р., січень - вересень 2017 р. на загальну суму 83 717 538,18 грн. При цьому податок сплачувався одночасно із виплатою заборгованості із заробітної плати за ті ж самі періоди. Виплата доходу не передувала сплаті податку.

Таким чином, внаслідок несвоєчасної сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб у стоки, визначені ст. 168 ПК України, за результатами перевірки встановлено порушення абз. 2 п.57.1 ст. 57, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 «а» ст. 176 ПК України, а саме: несвоєчасна сплата податку на доходу фізичних осіб за січень, лютий, квітень, жовтень, листопад, грудень 2016 р., січень-вересень 2017, на загальну суму 83 717 538,18 грн.

Позивач, з доводами якого погодився суд першої інстанції зазначав , що в березні, червні, вересні 2017 р. граничний термін сплати податку припадав на вихідні дні 30.04.2017 р., 30.07.2017 р., 30.09.2017 р., а тому був сплачений своєчасно - у перші робочі дні після вихідних 30.05.2017 р., 31.07.2017 р., 02.10.2017р.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про невірне застосування судом норм матеріального права, оскільки на відміну від граничних строків подання звітності, який переноситься на наступний за вихідним або святковим робочий день, перенесення строків сплати податків та зборів у Податковому кодексі України не передбачено.

Згідно пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно до пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем (п. 49.20 ст. 49 ПКУ).

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації (п. 57.1 ст. 57 ПКУ).

Колегія суддів зазначає, що термін «подання» та термін «сплати» - не є тотожними поняттями, та п. 49.20 ПК України передбачено перенесення строків саме «подання» декларації а не її сплати. Нормами податкового кодексу не передбачено перенесення строків сплати податкових зобов`язань.

Тому, посилання позивача на своєчасну сплату ПДФО є не обґрунтованим, крім того п.57.1 ПКУ чітко передбачено строки сплати самостійно узгодженого грошового зобов`язання протягом 10 днів що настають за останнім днем відповідного граничного строку, тому посилання на те, що законодавством не визначено граничних строків саме «сплати» є не доречним.

Зазначене відповідає позиції Верховного суду, викладеній в постановах від 22.05.2018р. у справі №820/6437/16, від 31.07.2018р. у справі №820/4767/17.

Також постановою Верховного суду від 09.06.2015р. по справі №21-18а15 встановлено, що у разі якщо останній день строку подання податкової декларації, передбачений пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПКУ, припадає на вихідний або святковий день, граничним строком подання такої декларації є перший після нього робочий день. Тому початок перебігу встановленого п.57.1 ст.57 ПКУ десятиденного строку для сплати зазначеного у декларації податкового зобов`язання пов`язаний саме із таким робочим днем. Оскільки останній день строку подання Товариством податкової декларації, припав на вихідний день , граничним строком подання такої декларації є операційний (банківський) день, що настає за вихідним днем (понеділок), і саме від цієї дати розпочинається відлік десятиденного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання відповідним платником»

Судом встановлено та визнано відповідачем, що за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 податкові розрахунки за формою 1 -ДФ до органів ДФС ( наразі ДПС) надавались своєчасно.

Періоди, з термінами сплати яких не погоджується АТ «Харківобленерго» є березень 2017 р., червень 2017 р. та вересень 2017 р.

Строк подання позивачем місячної звітності за формою 1-ДФ за березень 2017 р. (припав на 20.04.2017 р.); червень 2017 р. (припав на 20.07.2017 р.); вересень 2017 р. (припав на 20.09.2017 р.).

Зазначені дні не були вихідними або святковими , а тому десятиденний термін для сплати податкових зобов`язань сплинув: - за березень 2017 р. (сплинув 30.04.2017 р.) (фактично сплачено 03.05.2017р.); червень 2017 р., (сплинув 30.07.2017 р.) (фактично сплачено 31.07.2017р.); вересень 2017 р. (сплинув 30.09.2017 р.) (фактично сплачено 02.10.2017р.);

На відміну від граничних строків подання звітності, які переносяться на наступний за вихідним або святковим робочий день, для строків сплати податків та зборів у Податковому кодексі України таке перенесення не передбачено.

Крім того, ст. 168 ПК України також не містить окремої норми щодо перенесення термінів сплати податку на доходи фізичних осіб у разі припадання граничного строку його сплати на вихідний або святковий день.

Доводи позивача, щодо не можливості своєчасної сплати податків (зборів, інших платежів) через важкий фінансовий стан платника податків, безпідставно враховані судом, оскільки зазначені обставини не є підставою для звільнення від виконання обов`язку, крім того не є доведеними жодними доказами.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення АТ «Харківобленерго» абз.2 п. 57.1 ст. 57, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 «а» ст. 176 ПКУ, та правомірне застосування штрафних санкцій.

Враховуючи, що несвоєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб є доведеною, позивачем несвоєчасне також здійснено перерахування до бюджету військового збору на загальну суму 695 508,23грн. передбаченого пп. 1.4 п. 16-1 підр.10 р. XIX. пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПКУ.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 ПК України.

У відповідності до п.п.168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.

Згідно п.п. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Відповідно до пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

В п.п. 168.1.6 п. 168.1 ст. 168 ПК України для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим кодексом строк, є податковим боргом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Як вбачається з матеріалів справи несвоєчасне перерахування до бюджету відбулося за січень, лютий, квітень, жовтень, листопад, грудень 2016, січень-вересень 2017 року на загальну суму 7 102 793,71 грн. Військовий збір сплачувався одночасно із виплатою заборгованості із заробітної плати за тіж періоди. Виплата доходу не передувала сплаті збору.

Отже, зазначені обставини свідчать про несвоєчасну сплату до бюджету військового збору, що є порушенням пп.1.4 п.16-1 підр.10 р.ХІХ, пп 168.1.5 а.168.1 ст.168 ПК України.

Як вбачається з акту перевірки, позивач не погоджується з періодом березень 2017, червень 2017, вересень 2017.

Строки подання звітності за березень 2017 р. (припав на 20.04.2017 р.); червень 2017 р. (припав на 20.07.2017 р.); вересень 2017 р. (припав на 20.09.2017 р.).

Зазначені дні не були вихідними або святковими , а тому десятиденний термін для сплати податкових зобов`язань сплинув: - за березень 2017 р. (сплинув 30.04.2017 р.) (фактично сплачено 03.05.2017р., 04.05.2017,05.05.2017, з 10 -13. 05.2017, 17.05.2017); червень 2017 р., (сплинув 30.07.2017 р.) (фактично сплачено 31.07.2017р.); вересень 2017 р. (сплинув 30.09.2017 р.) (фактично сплачено 02.10.2017р.);

Отже, відповідачем правомірно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату військового збору.

Щодо податкового повідомлення - рішення № .

Підставою для здійснення донарахування слугували висновки податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток на загальну суму 2 158 126 грн., в тому числі за 9 місяців 2016 року на суму 200 222 грн., 2016 рік на суму 431 722 грн., за 1 квартал 2017 року на суму 217 841 грн., за півріччя 2017 року на суму 392 290 грн., за 9 місяців 2017 року на суму 854 526 грн., за 2017 рік на суму 1 340 815 грн., за 1 квартал 2018 року на суму 385 589 грн.

Як встановлено судом , донарахування податку на прибуток здійснено по господарським операціям позивача із ТОВ " Глазго Груп Інвест", реальність якої не доведена належними доказами, а отже в порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.7 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 " Дохід", параграфу 15 розділу "Призначення фінансової звітності - Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку1 занижено показники рядка 2120 " Інший операційний дохід" в звіті про фінансові результати за Формою № 2, визначені за правилами бухгалтерського обліку на вартість безоплатно отриманих активів від невстановлених осіб та рядок 1 декларації з податку на прибуток " Дохід від будь-якої діяльності" (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку " на загальну суму 1 749 799 грн., в т.ч. за 4 квартал 2016 року на суму 915 393 грн. , 1 квартал 2017 року на суму 217 841 грн., за півріччя 2017 року на суму 392 290 грн., за 9 місяців 2017 року на суму 854 526 грн., за 2017 рік на суму 1 340 815 грн.

Враховуючи не підтвердження реальності господарської операції позивача з ТОВ "Кантегір", а також завищення вартості виконаних робіт ПП "Армакс Харків", колегія суддів погоджується з доводами податкового органу про заниження позивачем показників рядку 2050 " Собівартість реалізованої продукції" у формі № 2 "Звіт про фінансові результати "(Звіт про сукупний дохід та рядку 02 Декларації з податку на прибуток " Фінансовий результат до оподаткування" в загальній сумі 534 277 грн., в тому числі за півріччя 2017 на суму 56 269 грн., за 9 місяців 2017 року у сумі 56 269 грн.. за 2017 рік у сумі 534 277 грн.

Щодо завищення адміністративних витрат та заниження чистого прибутку.

Перевіркою встановлені порушення позивачем пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 , п.102.1 ст.102ПК України , параграфа 7, 19 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 18 «Дохід», параграфа 9 Міжнародного стандарту фінансової звітності 13 «Оцінка справедливої вартості», параграфа 9, 63 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 19 «Виплати працівникам», параграфа 11 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 32 «Фінансові інструменти: подання», параграфа 15 розділу «Призначення фінансової звітності - Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1, що призвело до заниження податку на прибуток за період з 01.01.2015 по 31.03.2018 на загальну суму 2 158 126 грн., у тому числі:- за 9 місяців 2016 року на суму 200 222 грн.; - за 2016 рік на суму 431 722 грн.; - за 1 квартал 2017 року на суму 217 841 грн.;- за І півріччя 2017 року на суму 392 290 грн.; - за 9 місяців 2017 року на суму 85 4526 грн.;- за 2017 рік на суму 1 340 815 грн.; - за 1 квартал 2018 року на суму 385 589 грн.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування податку на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідачем отримано від Північно-східного офісу Держаудитслужби копію акта ревізії АК «Харківобленерго» від 14.02.2019 № 05-11/2 та старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Харківській області 12.07.2019 податковому органу надано дозвіл до матеріалів ревізії фінансово-господарської діяльності АК «Харківобленерго», які долучено до кримінального провадження № 9999485 від 10.04.2019 за ознаками ч.3 ст.191 КК України.

Податковим органом встановлено, що між АК «Харківобленерго» (роботодавець) 02.06.2017 року, в особі голови Наглядової ради Харіної Н.М., що діє відповідно до Статуту та рішення Наглядової ради (протокол від 27.04.2017 №8/2017) укладено контракти з обраними членами правління АК «Харківобленерго».

Повноваження Наглядової ради акціонерного товариства визначені ст. 51 Закону України від 17.09.2008 №514-УІ «Про акціонерні товариства» (зі змінами), згідно з якою Наглядова рада є органом, що здійснює захист прав акціонерів товариства, і в межа компетенції, визначеної Статутом та цим Законом, контролює та регулює діяльність - виконавчого органу.

Водночас, відповідно до ст.52 вищезазначеного Закону, до компетенції Наглядової ради віднесено, зокрема: затвердження умов контрактів, які укладатимуться з членами виконавчого органу, встановлення розміру їх винагороди.

Проте, згідно зі Статутом та Положенням про Наглядову раду АК «Харківобленерго», які затверджені Загальними зборами акціонерів АК «Харківобленерго» 05.03.2009 (протокол №16), не передбачені повноваження Наглядової ради щодо затвердження умов контрактів, які укладатимуться з членами виконавчого органу та встановлення розміру їх винагороди.

Проведеною ревізією встановлено, що заробітна плата в період з 02.06.2017 по 13.06.2018 членами Правління нараховувалась та виплачувалась відповідно до п.5.1 Контрактів, у вигляді:

- посадового окладу у розмірі 50 мінімальних посадових окладів (ставки) працівник першого розряду основної виробничої професії роботодавця - заступнику голови правління з економіки та інвестицій ОСОБА_4 ;

- посадового окладу у розмірі 40 мінімальних посадових окладів (ставки) працівника першого розряду основної виробничої професії роботодавця: заступнику директора з економіки та фінансів - начальнику планово-економічного управління Бардасю А.А., директору по кадрам та соціальним питанням Максименко Т.М.. директору з захисту активів ОСОБА_5 , директору з правової роботи ОСОБА_6 .

Згідно зі Статутом та Положенням про Наглядову раду АК " Харківобленерго", затвердженими загальними зборами акціонерів АК " Харківоблнерго" 05.03.2009, не передбачені повноваження наглядової ради щодо затвердження умов контрактів, які укладаються з членами виконавчого органу та встановлення розміру їх винагороди. Нараховування та виплата заробтіної плати мала проводитися згідно з умовами Колективного договору на 2013-2014 роки (зі змінами та доповненнями).

Проведеним під час ревізії перерахунком, шляхом застосування посадових окладів, встановлених штатним розкладом станом на 01.06.2017 з урахуванням підвищення посадових окладів (з 01.07.2017 - на 15%; з 01.05.2018 - на 10%) та надбавок, які передбачені умовами Колективного договору та діючими наказами по товариству щодо встановлених розмірів надбавок, зокрема: надбавки за високі досягнення у праці, надбавки за стаж роботи в галузі «Енергетика», надбавки за виконання функцій з управління Компанією (40%), премії за основні показники виробничої діяльності з фактично нарахованою заробітною платою, встановлено, що різниця між фактично нарахованою заробітною платою (за контрактами) та яку слід було нарахувати (за штатними розкладами) складає в загальній сумі 7 843 922,07 грн. (в т.ч.: за червень-грудень 2017 року - 4 548 361,99 грн., за січень-червень 2018 року - 3 295 560,08 грн.).

Факт безпідставного нарахування та виплати заробітної плати на загальну суму 7 843 922,07 грн. (в т.ч.: за червень-грудень 2017року - 4 548 361,99 грн., за січень-червень 2018 року - 3 295 560,08 грн.) встановлений , актом ревізії Північно-східного офісу Держаудитслужби.

Операції з нарахування заробітної плати відображені в обігово-сальдових відомостях по рахунку 661 «Розрахунки по заробітній платі» за червень-грудень 2017 року та січень-червень 2018 року за дебетом рахунку 92 «Адміністративні витрати» та кредитом рахунку 661 «Розрахунки по заробітній платі».

Зазначене порушення призвело у формі №2 «Звіт про фінансові результати» (Звіт про сукупний дохід) за 2017 рік до завищення у рядку 2130 «Адміністративні витрати» адміністративних витрат на суму 4 548,36 тис.грн. та, відповідно, до заниження у рядку 2350 «Чистий прибуток» чистого прибутку на суму 4 548,36 тис.грн. та за 9-ть місяців 2018 року до завищення у рядку 2130 «Адміністративні витрати» адміністративних витрат на суму 3 295,56 тис.грн. та, відповідно, до завищення у рядку 2355 «Чистий збиток» чистого збитку на суму З 295,56 тис.грн., що є порушенням вимог п.4 П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» та п,1 ст.З Закону України №996-ХІУ.

Також, актом ревізії встановлено, що з членом Правління АК «Харківобленерго» ОСОБА_6 , Наглядовою радою припинено повноваження члена Правління - директора з правової роботи ОСОБА_6 , розірвано контракт від 02.06.2017 року та в жовтні 2017 року виплачена вихідна допомога в сумі 1 114 560,0 грн. (п.5.4 контракту)

Актом ревізії встановлено, що нарахування та виплата вихідної допомоги члену правління АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» ОСОБА_6 призвело до безпідставного нарахування та виплата вихідної допомоги у жовтні 2017 року на загальну суму 1 114 560,0 грн., а також до зайвого нарахування та виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 75 120,12 грн.

Операції з нарахування вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку відображено в обігово-сальдових відомостях за жовтень 2017 року за дебетом рахунку 92 «Адміністративні витрати» та кредитом рахунку 661 «Розрахунки по заробітній платі».

Зазначене порушення призвело до завищення показників адміністративних витрат на суму 1 189,68 тис.грн. у рядку 2130 «Адміністративні витрати» у формі №2 «Звіт про фінансові результати» (Звіт про сукупний дохід) за 2017 рік та заниження чистого прибутку на суму 1 189,68 тис.грн. у рядку 2350 «Чистий прибуток» , що є порушенням вимог п.4 П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» та п.1 ст.3 Закону України №996-ХІУ.

Таким чином, зазначене призвело до чистого збитку та визначення фінансового результату до оподаткування за даними бухгалтерського обліку, що прямо впливає на порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134 ст.134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 135.1.ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до параграфу 19 МСБО доходи та витрати, пов`язані з тією самою операцією або іншою подією, визнаються одночасно; цей процес, як правило, називають відповідністю доходів та витрат. Витрати, зокрема гарантії та інші витрати, які будуть понесені після відвантаження товарів, як правило, можуть бути достовірно оцінені в разі забезпечення інших умов визнання доходу. Проте дохід не може бути визнаний, якщо витрати неможливо достовірно оцінити; за таких обставин будь-яка вже отримана за продаж товарів компенсація визнається як зобов`язання.

Отже, позивачем завищено показники адміністративних витрат та занижено рядок 02 Декларації д податку на прибуток " Фінансовий результат по оподаткуванню (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних або міжнародних стандратів.

Щодо заниження податку на прибуток через завищення витрат з амортизації дисконту.

Судом встановлено, що між позивачем та Державним підприємством «Енергоринок» (Кредитор), що є платником податку на прибуток на загальних умовах, укладено договір про реструктуризацію заборгованості від 30.09.2011 року №7654/02/6/30/09 за умовами якого сторони домовились про відстрочення та розстрочення погашення заборгованості (надалі - «реструктуризація»), що виникла у Боржника перед Кредитором на підставі договору купівлі - продажу електроенергії від 03.12.1998 №461/02, договору купівлі-продажу електроенергії від 04.06.2003 №1523/01 та Договору між членами Оптового ринку електричної енергії України від 15.11.1996.

Умови та порядок погашення заборгованості - згідно п.2.1, загальна сума грошового боргу (заборгованості), що підлягає реструктуризації за цим договором, складає 333 650 243,02 грн. ( триста тридцять три мільйони шістсот п`ятдесят тисяч двісті сорок три гривні 02 копійок), у т.ч. ПДВ 55 608 373,84 грн., що підтверджується актом про наявність та розмір заборгованості (додаток №1 до договору), у тому числі:

Основного боргу 333 650 243,02 грн:

А) за рішенням господарського суду Харківської області від 09.12.2008 у справі №15/641-03 (період по справі з листопада 2000 року по червень 2003 року), залишок основного боргу по якому складає 211 196 679,41 грн. (за електроенергію, поставлену в період з квітня по грудень 2002 року);

Б) за рішенням господарського суду Харківської області від 09.12.2008 у справі №33/259-07 (період по справі з серпень 2003 року по червень 2005 року), залишок основного боргу по якому складає 122 453 563,11 грн. (за електроенергію, поставлену в період з серпня 2003 року по грудень 2004 року).

Погашення заборгованості за електроенергію, згідно з п. 2.2. цього договору, здійснюється шляхом щомісячного перерахування Боржником рівними частками грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Кредитора № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» для погашення заборгованості, з обов`язковим зазначенням у призначенні платежу реквізитів (дати на номеру) цього Договору, періоду виникнення та періоду погашення заборгованості, в т.ч. ПДВ.

За пунктом 5.4 Договору - обов`язковою умовою дійсності цього договору є звернення Сторін до господарського суду Харківської області із заявами про затвердження мирових угод про погашення основного боргу у справах №15/641-03 і №33/259-07 та винесення цим судом ухвал про їх затвердження, які повинні набрати законної сили до 01.11.2011.

Додатковою угодою №7655/02 до договору про реструктуризацію заборгованості від 30.09.2011 №7654/02/6/30/09, сторони домовились, що заборгованість за електроенергію в загальній сумі 26 000 000,00 грн. погашається достроково протягом 2012 року щомісячно рівними частками в рахунок зменшення наступних платежів в період з січня 2013 року по серпень 2021 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.12.2008 у справі №33/259-07 зменшено розмір пені, інфляційних та 3% річних.

Стягнуто з АК "Харківобленерго" на користь Державного підприємства "Енергоринок" 3000,00грн. пені, 9296124,00грн. інфляційних витрат та 1904510,00грн. 3% річних і надано розстрочку виконання рішення суду у відповідності до наступного графіку:пеня - 3000,00грн. - березень 2018року;3% річних - 123888,28 грн. - березень 2018 року; з квітня по грудень 2018 року включно - по 162893,31 грн. за кожен місяць; 162893,31 грн. - січень 2019 року; 151688,62 грн. - лютий 2019 року; інфляційних витрат - 11204,69 грн. - лютий 2019 року; з березня 2019 року по листопад 2023 року включно - по 162893,31 грн. за кожен місяць.

Затверджено мирову угоду від 21.11.2008р., укладену між ДП "Енергоринок" та АК "Харківобленерго " з наступними умовами: оплата заборгованості в розмірі 122 453 563,61грн. здійснюється відповідачем на умовах розстрочки у відповідності до наступного графіку:

травень 2016 року - 3 263 824,69грн.;

з червня2016 року по жовтень 2018 року включно - по 3 972 991,30 грн. за кожен місяць; листопад 2018 року - 3 972 991,22грн.

Судові витрати, а саме 25 500,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на АК "Харківобленерго" у відповідності до п.2 абзацу 2 мирової угоди, а саме впродовж місяця з моменту затвердження даної мирової угоди.»

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.12.2008 у справі №15/641-03 затверджено мирову угоду між ДП Енергоринок та АК Харківобленерго " та передбачено сплату АК Харківобленерго на користь ДП Енергоринок заборгованості в сумі 258 953 601,11 грн., в тому числі: 258 953 601,11 грн. - основного боргу, 1 700,00 грн. - державного мита та 118,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на умовах, наведених нижче.

Сторони узгодили, що судові витрати у справі №15/641-03, а саме 1 700,00 грн. - державного мита та 118,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, покладаються на АК Харківобленерго, яке продовж місяця з моменту затвердження даної мирової угоди господарським судом Харківської області зобов`язується перерахувати їх на користь ДП Енергоринок .

Сторони погодили, що укладення мирової угоди, в частині суми основного боргу та судових витрат, не є підставою припинення додаткових зобов`язань Відповідача пов`язаних з сумою основного боргу і позовні вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних та пені підлягають розглядові судом по суті.

Стягнуто з АК Харківобленерго" на користь Державного підприємства "Енергоринок пеню в сумі 7000,00 грн., три відсотки річних в сумі 13 090 398,00 грн., інфляційні в сумі 10 710 325,00 грн. розстрочивши їх сплату ....»

Відповідно до первинних документів, рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2008 у справі №15/641-03 та справі №33/259-07, обігово-сальдових відомостей одержаних в ході проведення перевірки, встановлено укладання цивільно-правових відносин на погашення грошового боргу на суму основної заборгованості АК "Xapкiвoблeнepгo" на користь ДП "Енергоринок" за поставлену електроенергію підприємством в сумі 381 407 164, 72 грн. та грошового боргу (штрафи) на загальну суму 35 011 357 грн., в т.ч.: пеня - 10 000грн., 3% річних - 14 994 908 грн., інфляційних - 20 006 449 грн. згідно графіку погашення.

АТ «Харківобленерго» як публічне акціонерне товариство, відповідно до вимог ч.2 ст.121 ЗУ «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та спільного листа Національного банку України, Міністерства фінансів України, Державної служби статистики України від 07.12.2011р. «12-208/1757-14830/31-08410-06- 5/30523/04/4-07/702 «Про застосування міжнародних стандартів фінансової звітності» веде бухгалтерський облік і складає фінансову звітність на основі Міжнародних стандартів фінансової звітності з датою переходу на МСФЗ 01.01.2012р .

Так, облікова політика встановлена на підприємстві позивача наказом «Про облікову політику АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» від 30.12.2011року № 677: «Облікова політика компанії складена відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» , міжнародних стандартів фінансової звітності (далі - IFRS/МСФЗ), міжнародних стандартів бухгалтерського обліку (далі -IAS/ МСБО), визначень Комітету з тлумачень міжнародної фінансової звітності (КТМФЗ), Постійного комітету з тлумачень (ПКТ) в частині, що не суперечать Закону № 996-XIV, положень (стандартів) бухгалтерського обліку (далі - П(С)БО), в частині, що розповсюджується на публічні акціонерні товариства.

Враховуючи положення параграфа 19 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1 (IAS 1), в необхідних випадках застосовуються ті професійні судження, які найбільш адекватно характеризують фінансове положення та не суперечать загальним принципам системи МСФЗ/МСБО (IFRS/IAS). (далі наказ № 677)

Згідно з п.п.1 п. 11.3. наказу № 677: «Фінансові зобов`язання за справедливою вартістю, з відображенням переоцінки як прибутку або збитку - будь-які фінансової зобов`язання, за рішенням керівництва, крім тих, що вільно не конвертуються на активному ринку та справедливу вартість яких не може бути достовірно визначено.»

Згідно з п.п.2 (абзац 2) п. 11.3. наказу № 677: «Фінансові зобов`язання, термін сплати яких очікується протягом більш ніж 12 місяців з дати придбання або з дати балансу, відображаються у складі довгострокових зобов`язань»

Згідно з п. 11.4, наказу № 677 - «Після первісного визнання фінансові зобов язання обліковуються за справедливою вартістю. Інші фінансові зобов`язання - за амортизованою собівартістю, застосовуючи метод ефективного відсотка.

Різниці між вартістю придбання та амортизованою собівартістю фінансових інструментів, що обліковуються за амортизованою вартістю (дисконт або премія), амортизуються регулярно (щомісячно, щоквартально, щорічно) протягом періоду від дати придбання до дати погашення з використанням ефективної ставки відсотка.

Сума дисконту або премії, а також їх амортизації, відображаються у складі доходів або витрат звітного періоду.»

Станом на дату початку перевірки, згідно наданими до перевірки головними книгами, первинним документам, обігово-сальдовими відомостями, за бухгалтерськими рахунками обліковується нарахована сума амортизаційної вартості на загальну суму грошового боргу (штрафи - 35 011 357 грн., в т.ч.: пеня - 10 000грн., 3% річних - 14 994 908 грн., інфляційні - 20 006 449 грн.) по справах №15/641-03 та №33/259-07 від 09.12.2008 року на загальну суму 17 429 584,81грн., а саме:

- за кредитом рахунку 5504 «Долгосрочная задолженность по штрафам, пеням, неустойкам» - 15 474 865,09 грн.;

- за кредитом рахунку 6114 «Текущая задолженность по долгосрочным расчетам по штрафам, пеням, неустойкам» - 1 954 719, 72 грн.

Таким чином, станом на 01.01.2015 року, сума боргу по штрафним санкціям в рамках договору реструктуризації складає 17 429 584,81 грн.

Згідно пояснювальної записки щодо обґрунтування ставки дисконтування довгострокової кредиторської заборгованості по розрахунку з ДП «Енергоринок», відображеної у фінансовій звітності АК «Харківобленерго», з метою визначення її поточної ринкової вартості встановлена ефективна процентна ставка 17,9%.

Внаслідок проведення дисконтування боргу за визнаними три відсотки річних, інфляційні, пеня по справах №15/641-03 та №33/259-07 від 09.12.2008 року в бухгалтерському обліку, сума визнаних витрат з амортизації дисконту по довгостроковим активам за перевіряємий період на яку зменшено фінансовий результат до оподаткування (Дт 9522 «Амортизация дисконта по долгосрочным активам/обязательствам" - Кт 6134 « Дисконт на текущую часть долгосрочных обязательств по штрафам, пеням, неустойкам»; Дт 7924 «Финансовые затраты (финанс.опер.)» - Кт 9522 «Амортизация дисконта по долгосрочным активам/обязательствам") складає 4 727 456 грн.

В податковому обліку дані фінансові витрати було визнано як такі, що беруть участь у формування фінансового результату підприємства та включені до Декларацій з податку на прибуток за 2015, 2016, 2017 та 1 квартал 2018 років відповідно.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають, насамперед, договірні правовідносини, а також регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами делікатних, а не договірних зобов`язань. Крім того, з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю.

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та З % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Слід враховувати, що, попри подібність правової природи п. 3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК України (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Таким чином відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання. На шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Згідно параграфу 9 Міжнародного стандарту фінансової звітності 13 «Оцінка справедливої вартості» справедлива вартість визначається як ціна, яка була б отримана за продаж активу, або сплачена за передачу зобов`язання у звичайній операції між учасниками ринку на дату оцінки.

Згідно параграфу 11 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 32 «Фінансові інструменти: подання»:

Фінансовий інструмент - це будь-який контракт, який приводить до виникнення фінансового активу у одного суб`єкта господарювання та фінансового зобов`язання або інструмента капіталу у іншого суб`єкта господарювання;

Фінансове зобов`язання - це будь-яке зобов`язання, що є а) контрактним зобов`язанням:

і) надавати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому суб`єктові господарювання.

Таким чином, інфляційні та 3% річних (штрафні санкції), пеня - не підпадають під визначення фінансового інструменту та до них не застосовується визначення справедливої вартості (дисконтування).

Отже, колегія суддів погоджується з доводами податкового органу щодо заниження позивачем показників фінансового результату на суму визнаних витрат з амортизації дисконту за довгостроковими активами та завищення від`ємного значення показника 2250 Форми № 2 та показника рядку 02 Декларації з податку на прибуток " Фінансовий результат до оподаткування" .

Таким чином, судом не встановлена протиправність податкових повідомлень-рішень від 01.11.2019 № ; № ; № ; № , у зв`язку із чим апеляційний суд відмовляє у задоволенні позову.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повістю встановив спірні обставини у даній справі та ухвали рішення без урахування усіх доводів сторін з неправильним застосуванням матеріального права, що у свою чергу свідчить про наявність підстав для його скасування.

Проаналізувавши усі наявні у справі письмові докази у їх сукупності, доводи сторін, колегія суддів дійшла висновку про доведеність відповідачем обґрунтованості прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки матеріалами справи повністю спростовуються твердження позивача про здійснення господарської діяльності у спірному періоді без порушень вимог податкового законодавства.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, внаслідок чого, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, є підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2020 по справі № 520/774/2020 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Акціонерного товариства "Харківобленерго" - відмовити. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 23.04.2021 року