Справа № 140/1700/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/1700/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Національної поліції України про стягнення з Національної поліції України (далі НПУ, відповідач) матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя за 2020 рік у розмірі 25987,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом НПУ від 25 квітня року 2018 №359 о/с позивача було призначено на посаду головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) Управління забезпечення прав людини НПУ із присвоєнням 8 рангу державної служби.

Наказом НПУ від 11 лютого 2020 року № 170о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державних службовців).

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі № 140/4379/20, наказом НПУ від 22 вересня 2020 року №1058о/с позивача поновлено на посаді.

ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку та за допомогою системи електронних звернень, на офіційному сайті НПУ надіслав заяву на ім`я Голови НПУ про надання матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових умов життя, відповідно до пункту 2 статті 54 Закону України «Про державну службу», та 13 січня 2021 року запит на отримання публічної інформації щодо надання інформації про результати розгляду заяви від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя, однак Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НПУ листом від 20 січня 2021 року №27зі/29/5/02-2021 повідомив, що рішення про надання такої допомоги приймається керівником державної служби, однак на заяві відсутнє будь-яке рішення.

Позивач вказує, що середній заробіток повинен вираховуватися виходячи з середнього заробітку за грудень 2019 року та за січень 2020 років та його середньомісячна заробітна плата складає 25987,58 грн.

Уважає, що заява про надання матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових умов життя безпідставно не була розглянута, а матеріальна допомога не виплачена, з огляду на що просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву від 12 березня 2021 року №1218/26/6-2021 представник відповідача позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до НПУ із заявою від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових умов життя, у зв`язку з необхідністю проведення ремонтних робіт (заміна вікон) у квартирі, де останній проживає, за наслідком розгляду якої НПУ листом від 20 січня 2021 року №27зі/29/5/02-2021 надано відповідь, що рішення по заяві від 19 жовтня 2020 року принято не було, тому остання була повернута заявнику.

Вказує, що надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом керівника відповідного органу, а не його обов`язком, яке може бути реалізоване в межах затвердженого фонду оплати праці, або не реалізоване взагалі.

Тобто Голова НПУ будучи наділеним сукупністю прав та обов`язків, що надають йому можливість на власний розсуд приймати рішення, має дискреційні повноваження, щодо можливого надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Звертає увагу, що у 2020 році за рішенням керівництва НПУ матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань була виплачена 1870 співробітникам центрального органу управління поліції, при цьому загальна кількість співробітників центрального органу управління поліції становить близько 2 200 осіб.

Представник відповідача також не погоджується із розрахунком позивача щодо суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та посилається на те, що розрахунок такої виплати у даному випадку необхідно здійснювати із отриманим позивачем середньомісячним розміром заробітної плати за серпень та вересень 2020 року, що передує місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, що складає 16594,77 грн.

З наведених підстав просить відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю (арк. спр. 27-31).

У відповіді на відзив від 22 березня 2021 року позивач додатково зазначив, що за наслідком розгляду його заяви від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповіді він не отримував, тоді як листом НПУ від 20 січня 2021 року №27зі/29/5/02-2021 йому надано відповідь на запит на отримання публічної інформації від 13 січня 2021 року. Вказує, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення, в той же час рішення по його заяві прийнято не було взагалі, відсутнє посилання на Закон та мотиви відмови, а невиплата матеріальної допомоги не обґрунтована (арк. спр. 40-44).

На адресу суду 23 березня 2021 року та 26 березня 2021 року також надійшли додаткові пояснення, в яких ОСОБА_1 повідомляє, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є не отриманою заробітною платою не з вини працівника та повинен враховуватися при обчисленні середньої заробітної плати. Окрім того, наголошує, що відповідно до підпунктів 2, 9 пункту 10 розділу ІІ Інструкції з діловодства в системі Національної поліції, затвердженої наказом НПУ від 20 травня 2016 року №414, керівництву апарату поліції, органів та підрозділів поліції доповідають про всі документи і звернення, що вимагають їхнього рішення; результати розгляду документів керівництво фіксує в резолюції відповідно до вимог п.12 розділу II цієї Інструкції, однак відповідачем не розглянуто його заяву про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань та не прийнято по ній рішення (арк. спр. 51, 55)

Інших заяв по суті справи, передбачених частиною другою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 21).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Наказом голови Національної поліції України від 25 квітня 2018 року №359 о/с позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) Управління забезпечення прав НПУ з 25 квітня 2020 року.

Наказом голови НПУ від 11 лютого 2020 року №170 о/с ОСОБА_1 , державного службовця 8 рангу, головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) звільнено зі служби в поліції, відповідно до пункту першого частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державних службовців) (арк. спр. 4).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №140/4379/20, яке набрало законної сили 01 грудня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ НПУ від 11 лютого 2020 року №170 о/с «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_2 та поновлено на посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Полтавській області) Управління забезпечення прав людини НПУ з 12 лютого 2020 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (арк. спр. 45-50).

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі № 140/4379/20, наказом НПУ від 22 вересня 2020 року №1058о/с позивача поновлено на відповідній посаді (арк. спр. 5).

ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку та за допомогою системи електронних звернень на офіційному сайті НПУ надіслав на ім`я Голови НПУ заяву про надання матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових умов життя, у зв`язку з необхідністю проведення ремонтних робіт (заміна вікон) у квартирі, де останній проживає відповідно до пункту 2 статті 54 Закону України «Про державну службу» (арк. спр.7-10).

В подальшому 13 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації щодо надання інформації про результати розгляду заяви від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя (арк. спр. 12), однак Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НПУ листом від 20 січня 2021 року №27зі/29/5/02-2021 повідомив, що рішення про надання такої допомоги приймається керівником державної служби та враховуючи, що будь які рішення щодо поданої заяви відсутні, вона була повернута (арк. спр. 13).

ОСОБА_2 , не погоджуючись із такими діями відповідача, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Статтею 50 Закону №889-VIII визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

Відповідно до частини другої статті 54 Законом № 889-VIII державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Умови надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розмір визначено Порядком надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2016 року №500 (далі - Порядок № 500).

Згідно із пунктом 2 Порядку №500, державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.

Нормами пункту 3 Порядку № 500 визначено, що рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці.

З аналізу вищезазначених норм убачається, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком керівника. Рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника, за наявності коштів на цю мету. Наявність чи відсутність обставин для надання такої допомоги є оціночним поняттям, а тому подання заяви не є безумовною підставою для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань може надаватися тому державному службовцю, який дійсно має обґрунтовану підставу для її отримання та не може власноруч подолати обставини, що виникли не з його вини. Державні службовці мають право отримувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, при цьому вказуючи будь-яку підставу, яку вони на власний розсуд віднесли до соціально-побутової.

На підставі вказаного, суд зазначає, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не належить до обов`язкових виплат, а її виплата здійснюється на підставі обґрунтованої заяви працівника за рішенням керівника відповідного органу у межах встановленого фонду оплати праці.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року звернувся до відповідача із заявою про надання матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових умов життя, у зв`язку з необхідністю проведення ремонтних робіт (заміна вікон) у квартирі, де останній проживає.

В подальшому 13 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації щодо надання інформації про результати розгляду заяви від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя, за результатами розгляду якого Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку НПУ листом від 20 січня 2021 року №27зі/29/5/02-2021 повідомив, що оскільки будь-які рішення щодо поданої заяви відсутні, вона була повернута.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутнє та відповідачем не надано до відзиву рішення НПУ про відмову позивачу у наданні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань із викладенням мотивів такої відмови або будь-яке інше рішення прийняте за наслідками розгляду поданої ОСОБА_1 заяви, про яке позивач був би повідомлений.

Вищевикладене свідчить про те, що заяву позивача про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідачем не розглянуто по суті, оскільки листом НПУ від 20 січня 2021 року №27зі/29/5/02-2021 йому надано відповідь на запит на отримання публічної інформації від 13 січня 2021 року, а не на його заяву від 19 жовтня 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз цього положення дає змогу дійти висновку, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд зазначає, що за загальним правилом застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.

З іншого боку, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача вчиняти певні дії, якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити. Виходячи з принципу «належного врядування», суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Відтак, з наведених вище підстав, враховуючи, що заява позивача від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя по суті відповідачем розглянута не була, суд приходить до висновку про те, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність, а відтак позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправною бездіяльності НПУ щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя та зобов`язати відповідача розглянути вказану заяву та прийняти одне із рішень: або про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, або про відмову у наданні вказаної допомоги із обґрунтуваннях причин такої відмови.

Таким чином, позов належить задовольнити частково.

Керуючись статтями 243-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну службу», Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2016 року №500, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Національної поліції України (01601, місто Київ, вулиця Богомольця, 10, ідентифікаційний код юридичної особи 40108578) про стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя.

Зобов`язати Національну поліцію України розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 жовтня 2020 року про надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових умов життя, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2021 року.