Справа № 480/3362/20
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 р.Справа № 480/3362/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р. (ухвалене суддею Павлічек В.О., повний текст якого складено 28.10.2020 р.) по справі № 480/3362/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинення дій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Сумській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Сумській області від 19.02.2020 р. № 19-0; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Сумській області від 24.04.2020 р. № 69-0; зобов`язати Головне управлінням ДФС у Сумській області оформити трудові правовідносини з ОСОБА_1 за період роботи в Роменському управлінні Головного управління ДФС у Сумській області з 19.02.2020 р. по 27.04.2020 р.; поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменського управління Головного управління ДФС у Сумській області або іншій рівнозначній посаді; стягнути з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В подальшому позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив: зобов`язати Головне управління ДФС у Сумській області нарахувати та виплатити доплату в розмірі 50 відсотків посадового окладу за виконання обов`язків (суміщення посад) завідувача юридичного сектору Роменської ОДПІ за період з 03.02.2014 р. по 02.02.2015 р.; зобов`язати Головне управління ДФС у Сумській області нарахувати та виплатити за вказаний період компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Сумській області від 24.04.2020 р. № 69-0; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області; стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 43512,81 грн.; стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з прибуттям до Сумського окружного адміністративного суду в розмірі 748,98 грн.; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач, Головне управління ДФС у Сумській області, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р. в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про державну службу», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Головне управління ДФС у Сумській області подало до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких зазначило, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р. прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційних скарг позивач та відповідача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач працював на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області.

У травні 2018 року, з метою реалізації пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 р. № 296 "Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби" та на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 10.05.2018 р. № 295 "Про реорганізацію територіальних органів ДФС у Сумській області" розпочато реорганізацію Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області шляхом приєднання до ГУ ДФС у Сумській області.

Наказом ГУ ДФС у Сумській області № 1253 від 14.08.2018 р. "Про введення в дію переліку змін № 2 до штатного розпису" введено в дію з 14.08.2018 р. перелік змін № 2 до штатного розпису ГУ ДФС у Сумській області.

Відповідно до вказаного наказу, відсутня посада головного державного інспектора з юридичних питань в Роменському управлінні Головного управління ДФС у Сумській області, Роменській державній податковій інспекції, Липоводолинській державній податковій інспекції та Недригайлівській державній податковій інспекції.

Наказом Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області від 16.10.2018 р. № 22 позивача звільнено з посади головного державного інспектора з юридичних питань Роменської ОДПІ Головного управління ДФС у Сумській області на підставі п. 1 ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 р. у справі № 480/4292/18, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 р., зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області від 16.10.2018 р. № 22, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області.

На підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 р. у справі № 480/4292/18 позивача відповідно до наказу від 01.03.2019 р. № 64-о, поновлено на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської ОДПІ (а.с.130). Цього ж дня, у зв`язку з реорганізацією, позивачу вручено попередження про наступне звільнення із займаної посади 02.05.2019 р., а також повідомлення-пропозицію щодо переведення на вакантні посади в ГУ ДФС у Сумській області.

Наказом ГУ ДФС у Сумській області від 02.05.2019 р. № 136-о припинено державну службу та звільнено 02.05.2019 р. ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора з юридичних питань Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області по скороченню згідно із п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, пп. 1 п. 1 ст. 87 Закону України № 889-VIII "Про державну службу" від 10.12.2015 р. (а.с. 133).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 р. у справі № 480/1998/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 р., зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС у Сумській області від 02.05.2019 р. № 136-о, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 р. № 480/1998/19 наказом ГУ ДФС у Сумській області № 243-о від 07.08.2019 р. поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області (а.с. 134).

Проте, у зв`язку із реорганізацією Роменської ОДПІ Головного управління ДФС у Сумській області шляхом приєднання до ГУ ДФС у Сумській області, позивач 07.08.2019 р. попереджений про наступне вивільнення 07.10.2019.

Наказом від 07.10.2019 р. № 302-о ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_1 звільнено 07.10.2019 р. із займаної посади згідно із п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, пп. 1 п. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" (а.с. 136).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 р. у справі № 480/4515/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 р., зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Сумській області від 07.10.2019 р. № 302-0, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області.

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 р. № 480/4515/19 наказом Головного управління ДФС у Сумській області № 19-0 від 19.02.2020 р. ОСОБА_1 поновлено на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської ОДПІ Головного управління ДФС у Сумській області (а.с. 8).

19.02.2020 р. та 26.03.2020 р. ГУ ДФС у Сумській області попередило позивача про наступне вивільнення у зв`язку із реорганізацією Роменської ОДПІ, одночасно повідомлено, що позивач може взяти участь у конкурсі на вакантні посади державних службовців ГУ ДФС у Сумській області, інформація відносно яких оприлюднена на сайті Єдиного порталу вакансій державної служби (а.с. 9-10).

Наказом відповідача № 69-0 від 24.04.2020 р. ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора з юридичних питань Роменської ОДПІ Головного управління ДФС у Сумській області з 27.04.2020 р. на підставі п. 1 ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України та п.п.1 п. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" (а.с. 11).

Не погодившись з таким рішенням Головного управління ДФС у Сумській області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи в частині позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів існування підстав чи обґрунтованих причин неможливості використання позивача в подальшому на державній службі та не довів об`єктивної неможливості його працевлаштування, оцінюючи пропорційність обмежень, застосованих до позивача та легітимної мети, якої прагнули досягти органи державної влади, у зв`язку з чим, спірний наказ відповідача є таким, що не відповідає критеріям правомірності.

Також, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову позивачу в частині позовних вимог про поновлення його на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменського управління Головного управління ДФС у Сумській області, оскільки на цю посаду ОСОБА_1 не був призначений та з вказаної посади він не звільнявся.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу". Пунктом 1 статті 1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про державну службу", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами 2 та 3 статті 5 Закону України "Про державну службу" передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу", державна служба припиняється, в тому числі, за ініціативою суб`єкта призначення (ст. ст. 87, 87-1 цього Закону).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Законом України від 14.01.2020 р. № 440-IX "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи", який набрав чинності 13.02.2020 р., внесено зміни, зокрема, до Закону України "Про державну службу".

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 87 вказаного Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Законодавцем також були внесені зміни до Кодексу законів про працю України, так Законом України від 12.12.2019 р. № 378-IX "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України", який набув чинності 02.02.2020 р., статтю 49-2 Кодексу законів про працю України після частини п`ятої доповнено новою частиною такого змісту: "Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень".

Отже зміни внесені до Кодексу законів про працю України на даний час є діючими та чітко передбачають особливості звільнення державних службовців, зокрема, не застосування до такої процедури положень частини 2 статті 49-2 цього Кодексу, якою передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

При цьому, частиною 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України "Про державну службу", у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Умови переведення державних службовців на іншу посаду без обов`язкового проведення конкурсу визначені статтею 41 Закону України "Про державну службу", зокрема відповідно до положень частини 1 вказаної статті державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Таким чином, аналізуючи вищевказані норм, суд апеляційної інстанції вважає, що нормами Закону України "Про державну службу" передбачена можливість працевлаштування працівника, посада якого скорочена на іншій рівнозначній або нижчій вакантній посаді, разом з тим нормами Кодексу законів про працю України передбачено обов`язок роботодавця одночасно з попередженням про звільнення запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Судовим розглядом встановлено, що і на час попередження позивача про наступне звільнення і на час прийняття оскаржуваного наказу про звільнення відповідачем не пропонувалися ОСОБА_1 будь-які вакантні посади.

Також встановлено, що фактично позивача звільнено у зв`язку із скороченням посади, яку він займав та як вказує відповідач у зв`язку із відсутністю рівнозначних або нижчих посад в штатному розкладі ГУ ДФС у Сумській області, а приймати участь у конкурсі на заміщення інших посад позивач відмовився.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку у зв`язку із реорганізацією Роменської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області мало відбуватися не призначення, а переведення позивача до ГУ ДФС у Сумській області. На момент звільнення ОСОБА_1 з посади ГУ ДФС у Сумській області не було припинене і доказів неможливості переведення позивача на одну із вакантних посад згідно діючого штатного розпису відповідачем не надано.

Під час розгляду справи відповідачем не надано до суду доказів відсутності в ГУ ДФС у Сумській області вакантних рівнозначних або нижчих посад, які могли бути запропоновані позивачу. Наявна в матеріалах справи довідка про список вакантних посад в ГУ ДФС у Сумській області, не є допустимим доказом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки надана не за той період та не містить обов`язкових реквізитів, таких як дата, вихідний номер та підпис керівника установи, у зв`язку з чим, не може достовірно свідчити про обставини, що підлягають доказуванню (а.с. 163). Також суд апеляційної інстанції не приймає до уваги штатний розпис Головного управління ДФС у Сумській області, оскільки останній затверджений 24.09.2020 р., тобто вже після звільнення позивача (а.с. 140).

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не довів суду існування підстав чи обґрунтованих причин неможливості використання позивача в подальшому на державній службі та не довів об`єктивної неможливості його працевлаштування, оцінюючи пропорційність обмежень, застосованих до позивача та легітимної мети, якої прагнули досягти органи державної влади, суд уважає їх непропорційними, невиправданими та не такими, що є необхідними у демократичному суспільстві, у зв`язку з чим спірний наказ підлягає скасуванню як протиправний.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Сумській області від 24.04.2020 р. № 69-0 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменського управління Головного управління ДФС у Сумській області колегія суддів зазначає погоджується із висновками суду першої інстанції щодо їх необґрунтованості, оскільки ОСОБА_1 не призначався на цю посаду та з неї не звільнявся.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа - Роменська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Сумській області припинена 10.05.2019 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 № 296 "Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби" вказане припинення Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області відбулося у зв`язку з реорганізацією та приєднання вказаного територіального органу як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у Сумській області.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Тобто, поновлення на роботі є відновленням стану, який існував до незаконного звільнення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту порушених прав особи, незаконно звільненої з публічної служби, є поновлення її на посаді, з якої її було звільнено.

Слід враховувати, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача виданий Головним управлінням ДФС у Сумській області, яке фактично є правонаступником Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області, у зв`язку з чим поновлення позивача на посаді має бути проведено саме Головним управлінням ДФС у Сумській області.

Щодо вимог стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1-2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судовим розглядом встановлено, що тривалість вимушеного прогулу позивача склала 121 робочий день.

Відповідно до довідки відповідача розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 359,61 грн.

Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача, складає 43512,81 грн.

Враховуючи протиправність наказу, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з Головного управління ДФС у Сумській області на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Сумській області від 19.02.2020 р. № 19-0, суд апеляційної інстанції вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки зазначений наказ прийнятий на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 р. у справі № 480/4515/19, яким позивача відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України поновлено саме на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у разі прийняття наказу щодо поновлення позивача на іншій посаді, ніж зазначено в судовому рішенні, така дія буде розглядатись не як "поновлення", а за правовим змістом "призначенням або переведенням" (прийняттям на роботу), що недопустимо без відповідної заяви (згоди) позивача як працівника в силу ч. 2 ст. 41 Закону України "Про державну службу", якою передбачено, що переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги Головного управління ДФС у Сумській області про задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДФС у Сумській області оформити трудові правовідносин з позивачем за період роботи в Роменському управлінні ГУ ДФС у Сумській області з 19.02.2020 р. по 27.04.2020 р. з наступних підстав.

Як вже встановлено судовим розглядом, Головним управлінням ДФС у Сумській області на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 р. у справі № 480/4515/19 як правонаступник Роменської ОДПІ, поновило позивача на посаді головного державного інспектора з юридичних питань Роменської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області, про що було видано наказ від 19.02.2020 р. № 19-о.

Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", згідно із ст. 24 Кодексу законів про працю України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу.

Таким чином, ГУ ДФС у Сумській області, видавши наказ від 19.02.2020 р. № 219-о про поновлення позивача на посаді оформило трудові відносини з ним, що відображено у трудовій книжці позивача та підтверджується фактом виплати останньому заробітної плати.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управлінням ДФС у Сумській області нарахувати та виплатити доплату в розмірі 50 відсотків посадового окладу за виконання обов`язків (суміщення посад) завідувача юридичного сектору Роменської ОДПІ за період з 03.02.2014 р. по 02.02.2015 р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до наказу Роменської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Сумській області № 5-0 від 03.02.2014 р. на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків завідувача юридичного сектора Роменської ОДПІ з 03.02.2014 р., які він виконував до 02.02.2015 р. включно, проте, будь-яких доплат за виконання додаткової роботи позивач не отримував (а.с. 60 - 63).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оплату праці", оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Частиною 2 статті 13 цього ж Закону визначено, що обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Спеціальним актом Кабінету Міністрів України, який регулює питання здійснення оплати праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є постанова від 09.03.2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, в подальшому - Постанова № 268). Додатком 29 до Постанови № 268 визначено схему посадових окладів спеціалістів: державних фінансових інспекцій, державних податкових інспекцій, які мають ранг державного службовця у містах (крім мм. Києва та Севастополя), об`єднаних державних податкових інспекцій, об`єднаних у районах та містах державних фінансових інспекцій.

Підпунктом г) пункту 2 Постанови № 268 надано право керівникам органів, зазначених у п. 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати: спеціалістам і службовцям (крім заступників керівників органів виконавчої влади, прокуратури, судів та інших органів, керівників структурних підрозділів та їх заступників) доплату: за виконання обов`язків тимчасово відсутнього керівника або заступника керівника структурного підрозділу - у розмірі різниці між фактичним посадовим окладом тимчасово відсутнього керівника або заступника керівника структурного підрозділу (без урахування надбавок та доплати) і посадовим окладом працівника, який виконує обов`язки тимчасово відсутнього керівника або заступника керівника структурного підрозділу, у разі, коли працівник, що виконує обов`язки тимчасово відсутнього керівника структурного підрозділу, не є його заступником.

Отже, вказаною нормою керівнику органу не встановлено обов`язок, а надано право щодо встановлення відповідної доплати в межах фонду оплати праці.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 р. № 65 "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" (в подальшому - Постанова № 65, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), затверджено заходи щодо економного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету, згідно з додатком.

Пунктом 12 додатку до Постанови № 65 визначено, що тимчасово припинено встановлення доплат за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про виплату вказаної доплати.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головне управлінням ДФС у Сумській області нарахувати та виплатити за вказаний період компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що ця позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від вимоги щодо виплати доплати за виконання обов`язків завідувача юридичного сектору Роменської ОДПІ, яка визнана судом безпідставною.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційні скарги не містять жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 р. по справі № 480/3362/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 26.04.2021 р.