Справа № 380/1043/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1043/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (Відповідач), в якому просить:

- розглянути позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо відмови позивачу ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також премії у її повному розмірі;

- стягнути з відповідача військової частини НОМЕР_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 76853,14 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що до 01 квітня 2016 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . З 01 квітня 2016 року його виключено зі списків особового складу цієї військової частини та усіх видів забезпечення. В момент звільнення позивача з військової служби військова частина НОМЕР_1 відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатила йому одноразову грошову допомогу при звільненні за повних 26 календарних років служби. Позивач вказує, що у подальшому з`ясував, що відповідач під час здійснення обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні занизив розміри його премії, а також узагалі не врахував індексацію грошового забезпечення. З огляду на це, у жовтні 2020 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив здійснити перерахунок (донарахування) одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням у складі грошового забезпечення для її обрахунку премії у повному розмірі, а також індексації грошового забезпечення, проте отримав відмову, яку вважає протиправною, зважаючи на таке.

Щодо заниження розміру премії позивач вказує, що під час обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач повинен був керуватися положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Постанова № 100). Так, у підпункті «є» пункту 2 Постанови № 100 зазначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку виплати вихідної допомоги. Одноразова грошова допомога при звільненні, а також вихідна допомога мають однакову правову природу, оскільки в обох випадках такі види допомоги виплачуються тільки при звільненні особи; не у всіх випадках звільнення, а лише тих, що прямо передбачені в законі; ці види виплат не пов`язані з винними діями особи. Таким чином, позивач зазначає, що зважаючи на те, що одноразова грошова допомога при звільненні та вихідна допомога є ідентичними за своєю правовою природою, то сума одноразової грошової допомоги при звільненні повинна обчислюватися відповідно до положень Постанови № 100, а саме шляхом додавання виплат, які одержував військовослужбовець за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто до звільнення. З цього приводу позивач вказує, що середній розмір його премії за два місяці, що передували звільненню становив 5897,82 грн. Відтак, під час обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач повинен був враховувати саме такий розмір премії, а не 1354,80 грн., який він врахував у спірному випадку. З огляду не це позивач уважає, що відповідач протиправно зменшив розмір його премії для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, що стало наслідком зменшення розміру такої допомоги.

Щодо не включення для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення позивач вказує, що індексація є складовою грошового забезпечення військовослужбовця і саме тому повинна включатися для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Підсумовуючи викладене, позивач зазначає, що сукупний розмір недоплаченої йому одноразової грошової допомоги при звільненні становить 76853,14 грн., а тому саме таку суму просить стягнути з відповідача.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що позивач, звернувшись з цим адміністративним позовом до суду у січні 2021 року, пропустив встановлений частиною 5 статті 122 КАС України місячний строк звернення до суду, адже про можливе порушення своїх прав щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні він дізнався 01 квітня 2016 року під час виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, отримавши витяг з наказу про таке виключення, у якому відображено виплати, належні йому при звільненні. Зауважує, що у позовній заяві позивач не навів будь-яких поважних причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутися з цим позовом до суду.

По суті спору відповідач зазначає, що норми Постанови № 100 не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, оскільки відносини щодо проходження ними військової служби врегульовані спеціальним законодавством. Для застосування положень Постанови № 100 необхідною умовою має бути наявність між сторонами трудових правовідносин, в яких позивач мав би статус працівника, а відповідач роботодавця. Військова служба віднесена законодавцем до публічної служби, проте військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом не перебуває у трудових відносинах із військовою частиною.

Так, спеціальним нормативно-правовим актом, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні є Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 23 грудня 2008 року № 1547 (далі Інструкція), яка була чинною на момент звільнення позивача зі служби. Зазначає, що відповідно до підпункту 5.6.1 пункту 5.6 Інструкції сума одноразової грошової допомоги обчислюється з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право згідно із законодавством на день звільнення. При цьому премія враховується згідно із підпунктом 4.10.2 пункту 4.10 цієї Інструкції. Згідно з підпунктом 4.10.2 пункту 4.10 Інструкції розміри премії, але не менше ніж 10 відсотків посадових окладів, установлюються за рішенням Голови Адміністрації Держспецтрансслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Держспецтрансслужби, та особливостей проходження служби. Розпорядженням Голови Адміністрації Держспецтрансслужби від 11 січня 2016 року № Р-2 (далі Розпорядження) у 2016 році в межах фонду грошового забезпечення премія особам офіцерського складу була встановлена у розмірі до 120% посадового окладу. На виконання зазначених вище норм на день звільнення позивача з військової служби 01 квітня 2016 року йому була виплачена премія в розмірі 120% посадового окладу та в такому ж розмірі була включена до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. З огляду на викладене, відповідач вважає, що за наявності спеціального нормативно-правового акту, а саме Інструкції, відсутні підстави застосовувати до обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні положення Постанови № 100.

Щодо не включення для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення, відповідач зазначає, що індексація не має щомісячного характеру, не входить до складу грошового забезпечення, а томе не підлягає врахуванню при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні. З приводу цього посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 липня 2020 року у справі № 820/5473/17.

Враховуючи вищевикладене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій додатково вказує про таке.

Щодо тверджень відповідача про пропуск встановленого частиною 5 статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду позивач зазначає, що відлік строків для звернення з метою реалізації права на захист соціальних прав розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якої додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом. Зважаючи на те, що відповідь на заяву щодо перерахунку (донарахування) одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач надав 24 грудня 2020 року, позивач вважає, що строк звернення до суду з цим позовом він не пропустив. Крім того, позивач наголошує, що у разі порушення законодавства про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з перерахунком та виплатою такої допомоги за минулий час, може бути поданий без обмеження будь-яким строком.

Також позивач зазначає про помилковість тверджень відповідача про те, що розмір його премії на момент звільнення зі служби становив 120% посадового окладу. Адже відповідно до пункту 2 Розпорядження командирам (начальникам) структурних підрозділів Держспецтрансслужби дозволяється збільшувати розмір премій у суворій відповідності до інструкцій про преміювання, виходячи з фонду грошового забезпечення, розрахованого в обсязі 2% від загального фонду грошового забезпечення. Позивач вказує, що саме на підставі цього пункту 2 Розпорядження та за наявності грошових коштів у загальному фонді військової частини НОМЕР_1 йому виплачувалася премія, яка значно перевищувала 120% посадового окладу.

Крім того, позивач зауважує, що він не заперечує ту обставину, що Інструкція визначає, які складові грошового забезпечення повинні братися для обрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні. Проте, саме Постанова № 100 визначає порядок обчислення суми такої допомоги. Таким чином, позивач вважає, що відповідач під час здійснення обрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні повинен був керуватися положеннями Постанови № 100, беручи до уваги Інструкцію, яка визначає складові грошового забезпечення, з яких і необхідно суму такої допомоги вираховувати.

Позивач вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що індексація не має щомісячного характеру, не входить до складу грошового забезпечення, а томе не підлягає врахуванню при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні. З цього приводу зазначає, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у якому додатково вказує про те, що днем звільнення позивача є 01 квітня 2016 року; у квітні 2016 року премія виплачувалася у розмірі 120%, та відповідно в такому ж розмірі включена до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні позивача з військової служби.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 29 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 07 жовтня 2015 року Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту (а.с.12) позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасникам бойових дій.

Згідно Витягу із наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) № 3 від 03 лютого 2016 року (а.с.9) підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника тилу начальника тендерної групи управління 1 об`єднаного гвардійського загону звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом «б» пункту 1 частини 8 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вислуга років на військовій службі складає: календарна 26 років 5 місяців, у пільговому обчисленні 26 років 7 місяців.

Відповідно до Інформації про нараховане та виплачене щомісячне грошове забезпечення, індексацію грошового забезпечення та розмір вихідної допомоги у разі звільнення з військової служби за період з 01 січня 2015 року по 02 квітня 2016 року у розрізі видів оплат № 12/206 від 24 грудня 2020 року, наданій військовою частиною НОМЕР_1 (а.с.10-11) у березні 2016 року позивачу була виплачена вихідна допомога у разі звільнення з військової служби у розмірі 54037,88 грн., з розрахунку 50% від грошового забезпечення, що на момент звільнення (01 квітня 2016 року) складало 4158,76 грн. (в тому числі: посадовий оклад 1129,00 грн., оклад за військовим званням 130,00 грн., надбавка за вислугу років (40%) 503,60 грн., надбавка за особливі умови служби (50%) 881,30 грн., таємність (10%) 112,90 грн., надбавка за кваліфікацію (4%) 45,16 грн., премія (120%) 1354,80 грн.) за 26 повних календарних років служби.

Уважаючи бездіяльність відповідача щодо здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також премії у її повному розмірі, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 76853,14 грн., оскільки позивач уважає, що при здійсненні її обрахунку відповідач протиправно не включив до цієї допомоги індексацію грошового забезпечення, а також врахував премію не у повному розмірі.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом до суду, суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За визначенням, наведеним у пункті 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо здійснення перерахунку позивачу розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також премії у її повному розмірі та стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 76853,14 грн.

Таким чином, позовні вимоги у цій справі стосуються перерахунку та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Суд відзначає, що перебування особи на публічній службі, у тому числі військовій службі за контрактом, є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

Отже, в аспекті спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що поняття «грошове забезпечення», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використані у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому цей спір охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 Кодексу законів про працю України визначенням «законодавство про оплату праці».

Оскільки Кодекс адміністративного судочинства України передбачає, що інші закони можуть встановлювати строки звернення до суду, то застосуванню у цій справі підлягають саме положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, згідно з якими звернення до суду із заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 820/4748/17, від 13 березня 2019 року у справі № 807/363/18.

За таких обставин, доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду є помилковими, а тому суд їх відхиляє.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктами першим - третім статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка була чинною на момент існування спірних правовідносин, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна норма передбачена абзацами першим, другим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» згідно з якими військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Суд встановив, що позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я (підпункт «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), а тому при звільненні відповідач виплатив йому одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Виплату цієї допомоги здійснено у розмірі 54037,88 грн., з розрахунку 50% від грошового забезпечення, що на момент звільнення (01 квітня 2016 року) складало 4158,76 грн. (в тому числі: посадовий оклад 1129,00 грн., оклад за військовим званням 130,00 грн., надбавка за вислугу років (40%) 503,60 грн., надбавка за особливі умови служби (50%) 881,30 грн., таємність (10%) 112,90 грн., надбавка за кваліфікацію (4%) 45,16 грн., премія (120%) 1354,80 грн.) за 26 повних календарних років служби.

Проте, позивач уважає, що при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач занизив розмір його премії та протиправно не включив до цієї допомоги індексацію грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача, суд враховує таке.

Щодо тверджень позивача про заниження відповідачем при обрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні розміру його премії суд зазначає.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту (далі - Держспецтрансслужба), а також порядок виплати їм одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту, затверджена наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 23 грудня 2008 року № 1547 (далі Інструкція).

Відповідно до підпункту 5.6.1 пункту 5.6 Інструкції військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі звільнення з військової служби за віком, за станом здоров`я, після закінчення строку дії контракту, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів, у зв`язку із систематичним невиконанням командуванням умов контракту виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до законодавства.

Підпунктом 5.6.4 пункту 5.6 Інструкції встановлено, що сума одноразової грошової допомоги обчислюється з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право згідно із законодавством на день звільнення. При цьому премія враховується згідно із підпунктом 4.10.2 пункту 4.10 цієї Інструкції.

Беручи до уваги наведені вище норми Інструкції, суд відхиляє доводи позивача про те, що під час обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач повинен був керуватися положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Постанова № 100).

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15 за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась також Верховним Судом, зокрема у постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 810/1263/16, від 20 червня 2019 року у справі № К/9991/16462/12-С, від 20 лютого 2019 року у справі № 814/1735/16.

Оскільки нормами спеціального законодавства, а саме Інструкцією врегульовані питання виплати військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту одноразової грошової допомоги при звільненні, що прямо передбачено пунктом 1.1 цієї Інструкції, то у відповідача, за таких обставин, при обчисленні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні були відсутні правові підстави поширювати на спірні правовідносини положення Постанови № 100, оминаючи при цьому, норми законодавства, які є спеціальними для такої категорії осіб.

Твердження позивача про те, що Інструкція лише визначає, які складові грошового забезпечення повинні братися до уваги для обрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні, проте не містить інформації стосовно порядку обчислення такої суми є помилковими, оскільки, як уже було зазначено судом вище підпунктом 5.6.4 пункту 5.6 Інструкції імперативно встановлено, що сума одноразової грошової допомоги обчислюється з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право згідно із законодавством на день звільнення.

При цьому, Інструкція містить окреме застереження, що премія враховується згідно із підпунктом 4.10.2 пункту 4.10 цієї Інструкції.

Так, згідно із підпунктом 4.10.2 пункту 4.10 Інструкції розміри премії, але не менше ніж 10 відсотків посадових окладів, установлюються за рішенням Голови Адміністрації Держспецтрансслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Держспецтрансслужби, та особливостей проходження служби.

Суд встановив, що розпорядженням Голови Адміністрації Держспецтрансслужби від 01 січня 2016 року № Р-2 «Про виплату премій військовослужбовцям Держспецтрансслужби» (пункт 1 Розпорядження) установлено командирам (начальникам) структурних підрозділів Держспецтрансслужби в межах фонду грошового забезпечення військовослужбовців, починаючи з 01 січня 2016 року виплачувати премію прапорщикам та військовослужбовцям за контрактом в розмірі до 160% посадового окладу, особам офіцерського складу в розмірі до 120% посадового окладу. Пунктом 2 цього ж Розпорядження дозволено командирам (начальникам) структурних підрозділів Держспецтрансслужби збільшувати розмір премій у суворій відповідності до інструкцій про преміювання, виходячи з фонду грошового забезпечення, розрахованого в обсязі 2% від загального фонду грошового забезпечення.

Заперечуючи розмір врахованої відповідачем премії при здійсненні обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач у відповіді на відзив вказує про те, що розмір його премії за січень березень 2016 року значно перевищував 120% відсотків посадового окладу та становив: у січні 2016 року 6927,15 грн.; у лютому 2016 року 5945,80 грн.; у березні 2016 року 5849,84 грн.

Проте, позивач залишив поза увагою ту обставину, що за змістом підпункту 5.6.4 пункту 5.6 Інструкції для обчислення одноразової грошової допомоги враховується посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право згідно із законодавством саме на день його звільнення.

Враховуючи той факт, що днем звільнення позивача є 01 квітня 2016 року, то премія у її виплачених сумах за січень березень 2016 року, як за місяці, що передували звільненню позивача з військової служби, обґрунтовано не врахована відповідачем при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Підсумовуючи викладене суд доходить висновку, що відповідач, застосовуючи при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні позивача, зокрема, в частині визначення розміру його премії, норми Інструкції, як спеціального нормативно-правового акта, а не Постанови № 100, діяв правомірно, та порушень у цій частині не допустив, натомість позивач помилково трактує норми чинного законодавства на свою користь.

Щодо тверджень позивача про протиправність не включення відповідачем для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення суд зазначає.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII).

Статтею 1 Закону № 1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 Порядку № 1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, яка спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд доходить висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 240/10130/19, який суд враховує в силу положень частини 5 статті 242 КАС України.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для включення індексації грошового забезпечення до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.

Щодо посилань відповідача на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16 липня 2020 року у справі № 820/5473/17 суд зазначає таке.

У вказаній постанові Верховний Суд висловив правову позицію згідно з якою «(…) індексація виплачується за умови, якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. Тривалість таких виплат залежить від подальших змін у тарифних ставках (окладах), у випадку збільшення яких, виплата сум індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації. Це означає, що така виплата не має щомісячного характеру, оскільки є періодичною та залежить від певних економічних факторів (...)».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування індексації, яку він отримував під час проходження військової служби Верховний Суд вказав, що «(…) зобов`язуючи Університет перерахувати спірну допомогу з урахуванням сум інфляції, суди не встановлювали чи отримував позивач такі виплати під час проходження служби та не перевіряли чи мали такі виплати щомісячний характер. У судових рішеннях відсутні мотиви, з посиланням на докази, на підставі яких установлено, що позивач, під час проходження ним військової служби, отримував такі виплати (…)».

Разом з тим, у межах спірних правовідносин суд відзначає, що з наявної у матеріалах справи Інформації про нараховане та виплачене щомісячне грошове забезпечення, індексацію грошового забезпечення та розмір вихідної допомоги у разі звільнення з військової служби за період з 01 січня 2015 року по 02 квітня 2016 року у розрізі видів оплат № 12/206 від 24 грудня 2020 року, наданій військовою частиною НОМЕР_1 , слідує, що позивачу з січня 2015 року по квітень 2016 року щомісячно нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення.

Отже, оскільки у спірному випадку виплата позивачу індексації грошового забезпечення мала щомісячний характер, то у відповідача були відсутні правові підстави для її не включення до обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Тому, з огляду на викладене, суд критично оцінює посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16 липня 2020 року у справі № 820/5473/17.

Підсумовуючи вищенаведене, беручи до уваги встановлені обставини справи та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність відмови відповідача у здійсненні перерахунку позивачу розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Тому позовну вимогу у цій частині належить задовольнити частково.

Щодо способу захисту порушеного права позивача суд враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд також враховує, що повноваження щодо нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні належать до безпосередніх повноважень відповідача, як органу в якому позивач проходив військову службу та був звільнений з неї.

Тож, оскільки суд визнав протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку позивачу розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, то ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні з цим позовом до суду його не сплачував, а відтак, розподіл судового збору на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Докази понесення позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні задоволити частково.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.

В решті позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.