Справа № 640/9632/20
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2021 року м. Київ № 640/9632/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Служби безпеки України
про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2020 по 13.04.2020 у розмірі 132164,64 гривні.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем у день звільнення позивача зі служби не проведено з ним остаточного розрахунку, у зв`язку з чим позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за увесь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.
У встановлений судом строк відповідачем не подано відзиву на позовну заяву, хоча судом було належним чином повідомлено його про відкриття провадження у справі, що підтверджується довідкою про доставлення на офіційну електронну адресу електронної копії ухвали про відкриття провадження у справі, у зв`язку з тим справа розглядається за наявними у матеріалах доказами.
Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебувала на військовій службі у Службі безпеки України. Наказом від 17.01.2020 № 53-ОС/дск, з урахуванням наказу від 14.02.2020 № 2020-ОС/дск, позивача звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61, підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас Служби безпеки України, виключивши її зі списків особового складу з урахуванням часу на здавання посади з 01.02.2020.
Позивач, з урахуванням заяви про зміну (уточнення) позовних вимог, зазначає, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 з військової служби виплатив їй одноразову грошову допомогу не в день виключення зі списків особового складу, а із затримков 33 дні, грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій із затримкою в 34 дні, грошову компенсацію відпустки, як одинокій матері із затримкою в 72 дні.
Вважаючи, що з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За приписами статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 16 березня 2016 року № 178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.
Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Виплата компенсації грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки, додаткової відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні не в день звільнення позивача сторонами визнана та підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.
Відтак, суд дійшов висновку про обґрунтованість тверджень позивача, що бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного повного розрахунку при звільненні є протиправною.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства, яке регулює порядок проходження військової служби, а отже у спірних правовідносинах застосуванню підлягають загальні норми, визначені Кодексом законів про працю України.
Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з якою в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі № 620/1982/19 зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.
Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність. Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Отже, спірна бездіяльність відповідача є триваючим проступком, що закінчився датою остаточної виплати позивачу спірних сум коштів, пов`язаних із проходженням публічної служби та не відповідає закону з часу його звільнення до часу фактичного повного розрахунку.
Зважаючи на відсутність належних, допустимих і достовірних доказів відсутності вини відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем, право позивача на отримання на підставі вимог статті 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку є обґрунтованим.

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає виплаті, суд зазначає наступне.
З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, встановленою статтею 117 Кодексу законів про працю України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, враховуючи:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором,
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості,
- те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника,
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Відповідні висновки також викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.
Отже, в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19.
У даному випадку, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.
Відповідно до довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 25.01.2021 № 21/2/2-53 при звільненні ОСОБА_1 здійснено наступні остаточні розрахунки:
- грошова компенсація за вартість речового майна у розмірі 40038,65 гривень перерахована згідно платіжного доручення від 28.01.2020 № 538,
- грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2020 рік у розмірі 2941,61 гривень перерахована згідно платіжного доручення від 19.02.2020 № 1121,
- грошова компенсація за додаткову відпустку як учаснику бойових дій у розмірі 61773,88 гривень перерахована згідно платіжного доручення від 05.03.2020 № 1346,
- грошова компенсація за додаткову відпустку як військовослужбовцю-жінці, яка має дітей, у розмірі 51478,23 гривень перерахована згідно платіжного доручення від 13.04.2020 № 2277,
- матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 21376,03 гривень та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб у розмірі 3552,00 перераховані згідно платіжного доручення від 08.01.2020 № 1,
- одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 275776,25 гривень виплачена готівкою в касі 06.02.2020, що підтверджується розрахунково-платіжною відомістю за лютий 2020 року.
Згідно довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 25.01.2021 № 21/2/2-54 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за січень 2020 року складає 21747,46 гривень.
Отже, згідно зазначених довідок загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 478684,10 гривень, з яких:
- грошове забезпечення за січень 2020 року 21747,46 гривень, що складає 4,54% від загальної суми проведених при звільненні виплат,
- грошова компенсація за вартість речового майна у розмірі 40038,65 гривень, що складає 8,36% від загальної суми проведених при звільненні виплат,
- грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2020 рік у розмірі 2941,61 гривень, що складає 0,62% від загальної суми проведених при звільненні виплат,
- грошова компенсація за додаткову відпустку як учаснику бойових дій у розмірі 61773,88 гривень, що складає 12,91% від загальної суми проведених при звільненні виплат,
- грошова компенсація за додаткову відпустку як військовослужбовцю-жінці, яка має дітей, у розмірі 51478,23 гривень, що складає 10,75% від загальної суми проведених при звільненні виплат,
- матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі 21376,03 гривень та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб у розмірі 3552,00, що складає 5,21% від загальної суми проведених при звільненні виплат,
- одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 275776,25 гривень виплачена готівкою в касі 06.02.2020, що складає 57,61% від загальної суми проведених при звільненні виплат,

При визначенні розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні підлягають положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Абзацом першим пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац третій пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100).
Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Позивача було звільнено з військової служби з 01.02.2020, а отже при визначенні суми середньої заробітної плати необхідно враховувати розмір грошового забезпечення позивача за грудень 2019 року та січень 2020 року.
Згідно довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 25.01.2021 № 21/2/2-55 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2019 року складає 21592,54 гривень.
Згідно довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 25.01.2021 № 21/2/2-54 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за січень 2020 року складає 21747,46 гривень.
Для обчислення середнього заробітку необхідно застосовувати показник 699,03 гривень в день (43340,00 гривень/62 календарних дні).

Позивач просить стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку з 02.02.2020 (наступний день після виключення позивача зі списків особового складу) по 13.04.2020 (день отримання позивачем остаточного розрахунку при звільненні, що становить 72 дні.
Тобто, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 50 330,16 гривень (699,03 гривень х 72 дні).
Разом з тим, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату грошового забезпечення, виходячи з принципу пропорційності, підлягає зменшенню.
Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає висновку Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладеному у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19.
Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, співмірності ймовірних втрат позивача через неповний розрахунок при звільненні, обґрунтованим є стягнення з відповідача відшкодування середнього заробітку пропорційно виплаченим із затримкою коштів. Зазначена сума обчислюється шляхом множення частки відповідної виплати від загальної суми проведених при звільненні виплат на кількість днів затримки проведення цієї виплати на розмір середньоденної заробітної плати.
Щодо грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки 0,62% від загальної суми проведених при звільненні виплат х 699,03 (середньоденна заробітна плата) х 18 днів (з 02.02.2020 по 19.02.2020) = 78,01 гривень.
Щодо грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій 12,91% від загальної суми проведених при звільненні виплат х 699,03 (середньоденна заробітна плата) х 33 днів (з 02.02.2020 по 05.03.2020) = 2978,08 гривень.
Щодо грошової компенсації за додаткову відпустку як військовослужбовцю-жінці 10,75% від загальної суми проведених при звільненні виплат х 699,03 (середньоденна заробітна плата) х 72 днів (з 02.02.2020 по 13.04.2020) = 5410,49 гривень.
Щодо одноразової грошової допомоги при звільненні 57,61% від загальної суми проведених при звільненні виплат х 699,03 (середньоденна заробітна плата) х 5 днів (з 02.02.2020 по 06.02.2020) = 2013,56 гривень.
Отже, суд, з огляду на вищенаведене, вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2020 по 13.04.2020, а відтак, слід стягнути зі Служби безпеки України на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 10480,14 гривень.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Служби безпеки України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо несвоєчасного проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби.
3. Стягнути зі Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10480 (десять тисяч чотириста вісімдесят) гривень 14 копійок.
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов