Справа № 320/3229/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року м. Київ № 320/3229/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі у тексті - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі у тексті - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо зменшення з 79 до 70 відсотків грошового забезпечення основного розміру пенсії при проведенні її перерахунку з 01 січня 2018 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок та виплату належної позивачу пенсії у розмірі 79 відсотків суми грошового забезпечення, встановленого законодавством на час призначення пенсії, починаючи з 01 січня 2018 року, однією сумою, без відстрочки платежу;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що він з 01 липня 2007 року отримує пенсію відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі у тексті - Закон № 2262-ХІІ).

Розмір призначеної йому пенсії становив 79 відсотків суми грошового забезпечення.

Однак, після проведення ГУ ПФУ у м. Києві у березні 2018 року перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» (далі у тексті - Постанова № 103) розмір його пенсії, з 79 відсотків суми грошового забезпечення, встановлених на момент призначення пенсії, зменшився до 70 відсотків від суми грошового забезпечення.

Позивач вважає, що норми Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», якими було внесено зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ та обмежено максимальний розмір пенсії до 70 відсотків від сум грошового забезпечення, не поширюються на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом, тому дії відповідача щодо зменшення його основного розміру пенсії є незаконними та такими, що порушують його право на отримання належного розміру пенсійного забезпечення, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року відкрито провадження у справі № 320/3229/20, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву або заяву про визнання позову. З метою забезпечення повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та прийняття законного і обґрунтованого рішення зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали надати суду належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

На виконання вимог вказаної ухвали супровідним листом від 01 вересня 2020 року № 2600-0212-7/122129 ГУ ПФУ в м. Києві направлено копію пенсійної справи позивача.

Водночас, скориставшись правом на подання відзиву, 28 вересня 2020 року відповідачем направлено до суду відзив на позовну заяву, в якому стверджується про її безпідставність та висловлюється прохання відмовити у її задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що у зв`язку із визнанням на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18 протиправними та нечинними пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам», жодні перерахунки пенсії, зокрема ОСОБА_1 , здійснити неможливо, оскільки нормативно-правові акти щодо визначення умов, порядку та розмірів, за якими має проводитися перерахунок пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, після дати набрання рішення законної сили не приймалося. Зважаючи на дану обставину, а також з урахуванням пункту 4 Постанови № 103, виплата пенсій продовжується у встановлених на цей час розмірах, а у позивача відсутнє право на перерахунок пенсії.

З поміж іншого, у відзиві відповідач звертає увагу, що на позивача розповсюджуються правові норми Закону України від 08 червня 2011 року № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», згідно з якими для осіб, яким призначено пенсію до моменту набрання цим Законом чинності, застосовуються особливі умови обмеження максимального розміру пенсійної виплати.

Також відповідачем у відзиві висловлено заперечення на вимогу щодо стягнення з нього судового збору, з огляду на те, що статтею 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заборонено використання коштів пенсійного фонду на цілі, не передбачені вказаною статтею Закону.

Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини, встановлені судом:

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , майор у відставці, з 01 липня 2007 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в місті Києві (пенсійна справа № N/A 10556) та отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-XII.

Розмір призначеної йому пенсії становив 79 відсотків суми грошового забезпечення.

Пунктами 1, 2 постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 10З «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом № 2262-XII до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Внаслідок зміни грошового забезпечення відповідних категорій осіб відповідно до Постанови № 103, позивачу проведено перерахунок призначеної пенсії з 01 січня 2018 року у розмірі 70 % грошового забезпечення.

У відповідь на адвокатський запит від 04 березня 2020 року спеціалістами ГУ ПФУ в м. Києві надано розрахунки пенсії за вислугу років по пенсійній справі № N/A 10556 для ОСОБА_1 , з яких вбачається, що станом на 01 грудня 2017 року розмір основної пенсії позивача становив 79 відсотків його грошового забезпечення, а з 01 січня 2018 року по 01 січня 2020 року - 70 відсотків грошового забезпечення.

Крім того, з розрахунків вбачається, що станом на 01 січня 2018 року, підвищення до пенсії позивача складало 4 712, 87 грн., з них виплачувалося: з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року щомісячно 50% від підвищення - 2 356,44 грн.; з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року щомісячно 75% від підвищення - 3 534,65 грн.; з 01 січня 2020 року 100% щомісячно від підвищення - 4 712, 87 грн.

Отже, наведені обставини свідчать, що відповідачем під час проведення даного перерахунку було зменшено основний розмір пенсії позивача з 79 % на 70 % грошового забезпечення, а підвищення до пенсії виплачувалося у обмежених розмірах.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права, у якому ставив вимогу про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в м. Києві щодо зменшення з 01 січня 2018 року основного розміру пенсії за вислугу років з 79 до 70 відсотків грошового забезпечення та проведення її перерахунку, починаючи з 01 січня 2018 року з урахуванням 79 відсотків грошового забезпечення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 13 Закону № 2262- XII (в редакції, чинній на час призначення пенсії) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI внесено зміни до частини 2 статті 13 Закону 2262-XII, якими передбачено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» внесено зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262- XII, та зменшено максимальний розмір пенсії з 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення до 70 процентів.

Згідно зі статтею 51, частиною четвертою статті 63 Закону № 2262-XII перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Як вбачається з матеріалів справи, здійснюючи перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року на виконання Постанови № 103, ГУ ПФУ в м. Києві, керувалось нормами, чинними на час здійснення такого перерахунку, які визначають, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Однак, призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення.

Внесені зміни до частини 2 статті 13 Закону № 2262-XII щодо встановлення максимального розміру пенсії за вислугу років спочатку у розмірі 80, а згодом у розмірі 70 процентів грошового забезпечення, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, відтак, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у процентах, яка діяла на момент призначення пенсії.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду зразкової справи № 240/5401/18, яка у своїй постанові від 16 жовтня 2019 року зазначила, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

При вирішенні цієї типової справи суд, з огляду на приписи частини п`ятої статті 242 та частини третьої статті 291 КАС України, враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 240/5401/18.

Підсумовуючи викладене, суд стверджує, оскільки при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у процентах, яка діяла на момент призначення пенсії, дії відповідача щодо здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії, виходячи з 70 відсотків суми грошового забезпечення замість 79, є неправомірними.

У той же час, 30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі у тексті - Постанова № 704), якою збільшив розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

У подальшому, 24 лютого 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 10З «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

У пунктах 1 та 2 Постанови № 103 визначено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом № 2262-XII до 1 березня 2018 року, (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 Постанови № 103 підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) слід проводити з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, в адміністративній справі № 826/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону 2262-XII». Відповідно до частини другої статті 255 КАС України, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року набрало законної сили 05 березня 2019 року.

Однак, незважаючи на визнання протиправними та нечинними пунктів 1, 2 Постанови № 103, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність нормативно-правових актів щодо визначення умов, порядку та розмірів, за якими має проводитися перерахунок пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-XII та зауважує таке.

З аналізу вищевикладених норм законодавства вбачається, що підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Кабінет Міністрів України 30 серпня 2017 року прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшив розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 10 цієї постанови (із змінами, внесеними згідно з постановою 103) остання набирає чинності з 01 березня 2018 року.

Порядок проведення такого перерахунку реалізовано Кабінетом Міністрів України у постанові від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону 2262-XII» (далі у тексті - Порядок № 45).

Отже, з набранням чинності Постановою № 704, якою змінені (збільшені) розміри грошового забезпечення військовослужбовців, у позивача виникли підстави для перерахунку пенсії у передбаченому Порядку № 45.

Пунктом першим Постанови № 103 постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України 2262-XII до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до Постанови № 704.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 103 виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 року у таких розмірах:

з 1 січня 2018 року - 50 відсотків;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків;

з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

У той же час, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 2826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, пункти 1, 2 Постанови № 103 скасовано.

Проте, скасування відповідно до вказаного рішення суду пунктів 1, 2 цієї постанови не впливає на вказані для перерахунку підстави, оскільки, як вбачається з їх змісту, ними врегульовано строки виплати пенсій, а не підстави і порядок проведення перерахунку.

Отже, Постанова № 103 в частині внесення змін до Постанови № 704, а також сама Постанова № 704 є чинними.

Таким чином, в силу приписів статті 63 Закону № 2262-XII, пункту 4 Порядку № 45, Постанови № 704 позивач отримав право на перерахунок пенсії у січні 2018 року відповідно до Постанови № 103.

При цьому, у зв`язку зі скасуванням обмеження щодо часткової виплати суми підвищення пенсії рішенням Окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №2826/3858/18, з 05 березня 2019 року сума підвищення пенсії підлягала до виплати позивачу у 100-відсотковому розмірі.

З огляду на встановлення судом факту невиплати з 05 березня 2019 року суми підвищення до пенсії у 100-відсотковому розмірі ОСОБА_1 суд вважає за можливе не обмежуватися його вимогою щодо визнання неправомірним зменшення основного розміру пенсії з 79 до 70 відсотків грошового забезпечення, а зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 , починаючи з 05 березня 2019 року, з урахуванням 100 відсотків підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Така позиція суду пояснюється наступним.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Зазначені обставини пояснюють вихід суду за межі заявлених позивачем позовних вимог в частині обмеження ГУ ПФУ в м. Києві розміру виплати підвищення до пенсії позивачу з 05 березня 2019 року, щодо нарахування якої судом встановлено протиправність дій відповідача.

Тому, суд констатує, що дії відповідача в частині обмеження розміру нарахування та виплати підвищення до пенсії з 05 березня 2019 року стосовно ОСОБА_1 , є необґрунтованими та безпідставними.

Статтею 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України під час розгляду справи суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши обставини справи на предмет дотримання відповідачем положень статті 2 КАС України під час розрахунку пенсії позивача, суд дійшов висновку, що відповідач вчинив протиправні дії стосовно зменшення відсоткового співвідношення пенсії позивача до грошового забезпечення (порушення пункту 1 частини 2 КАС України), у зв`язку з чим порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві провести перерахунок основної пенсії позивачу, виходячи з 79 % суми грошового забезпечення, а також здійснити перерахунок та виплату (із врахуванням раніше виплачених сум) додаткової пенсії позивачеві з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

У позовній заяві також ставиться вимога щодо виплати перерахунку пенсії однією сумою, без відстрочки платежу.

З цього приводу суд зазначає, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі задоволення позову та набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми єдиним платежем, так і кількома платежами, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

В силу вимог частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, частиною першою статті 372 КАС України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

У даному випадку спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, є виплата належних позивачу сум у повному обсязі, інший спосіб виконання в спірних правовідносинах нормативно не визначений.

Суд зауважує, що ні приписами статті 55 Закону № 2262-ХІІ, ні постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» за наявності вини пенсійного органу не встановлено спосіб виплати належних позивачу сум частинами, періодичністю проведення платежів тощо, та не обмежено право позивача на виплату належної йому суми одним платежем.

При ухваленні судом рішення, суд зобов`язує відповідача здійснити позивачу виплату належних сум пенсії, та у разі набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Отже, вимога щодо здійснення виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 січня 2018 року однією сумою, без відстрочки платежу не підлягає задоволенню, оскільки з системного аналізу положень частин першої та другої статті 2 КАС України в кореспонденції з приписами статті 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, вбачається, що суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Крім того, кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання владного суб`єкта до належного виконання адміністративних функцій у повному обсязі, що (у даному конкретному випадку) полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії.

З поміж іншого, суд вважає дану вимогу передчасною. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Зважаючи на ці обставини, спір щодо виплати недоплаченої частини розміру пенсії однією сумою ще не виник, відтак підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Разом з цим, судом також розглянуто вимогу позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення та зазначається таке.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України» № 3 від 13 березня 2017 року вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Пленум Вищого адміністративного суду України наголосив, що вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»). У разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

З огляду на те, що вимога про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення заявлена одночасно із розглядом основних вимог позову щодо перерахунку пенсії, за результатами розгляду яких постановлено це рішення, і виконавчі листи на примусове виконання рішення суду не видавалися, суд наразі не має змоги встановити, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або факт створення перешкод відповідачем для виконання такого рішення.

Враховуючи викладене вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є передчасною та не підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

В силу частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи у сукупності встановлені у даній справі обставини, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів та аргументів позивача та їх підтвердження належними та достатніми доказами, які містяться в матеріалах справи, виходячи з чого, вбачає правові підстави для часткового задоволення позовних вимог, при цьому враховує доцільність вийти за межі його позовних вимог.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та не надав доказів понесення інших судових витрат, підстави для їх розподілу відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243- 246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська,16, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 79 до 70 відсотків сум грошового забезпечення.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 79 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05 березня 2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

5. В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда