Справа № 240/16886/20
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 113040000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Романченка Є.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшов вказаний адміністративний позов Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 10.09.2020 № ЖИ25/ЖТ/8358/617/АВ/П/ТД-ФС.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 29.07.2020 по 31.07.2020 Управлінням Держпраці у Житомирській області було проведено інспекційне відвідування у Оліївській сільській раді Житомирського району . За результатами проведеного заходу було складено акт інспекційного відвідування № ЖТ8358/617/АВ від 31.07.2020 р., яким встановлено порушення норм трудового законодавства України, а саме порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП та Постанови КМУ «Про порядок повідомлення ДФС га її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015 р. в частині допущення до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Перевіркою встановлено, що по п`яти працівниках підприємства ніяких підтверджуючих документів щодо оформлення з ними трудових відносин не надано, хоча працівники виконують на підприємстві роботи.
Позивач вказав, що протягом 2018- 2020 рр. сільською радою було укладено ряд цивільно-правових угод для надання послуг. Вважає, що у правовідносинах між радою та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як сторонами цивільно-правових угод, містяться ознаки характерні саме для цивільно-правових відносин, а не трудових, тобто предметом вказаних угод є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи. Цивільно-правовий договір не є трудовим договором, а відносини, що виникають між його сторонами вимогами законодавства про працю не регулюються, а отже і порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП відсутнє.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 23 листопада 2020 року 10:00.
13.11.2020 до суду від Управління Держпраці у Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що захід державного контролю та складений за його результатами акт інспекційного відвідування був проведений у відповідності до вимог норм чинного законодавства, на момент проведення заходу державного контролю за дотриманням позивачем вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин. Дії Управління були належним чином законодавчо обґрунтовані, а також такими, що мали на меті реалізацію однієї із основних функцій Держпраці. Усі документи, які складені за результатами такого заходу були надані та отримані позивачем, а отже захід державного контролю є правомірними. Порушення встановлено відносно п`яти осіб, які працювали в 2018-2020 рр. Підприємством надано лише цивільно - правові угоди на виконання робіт. Незважаючи на те, що кінцевий результат по даних договорах на виконання робіт відсутній, в договорах вказано на тривалий трудовий процес, який не завершується певним об`ємом наданих послуг, а триває певний проміжок часу, та дані працівники на момент проведення інспекційного відвідування не займалися роботою зазначеною в договорах на виконання робіт. Таким чином, вищезазначені факти вказують саме на трудові відносини, які не були оформлені належним чином у відповідності до ст.24 КЗпП України.
Відповідач вважає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЖИ25/ЖТ8358/617/АВ/П/ПВ/ТД-ФС від 10.09.2020 була прийнята відповідно до Порядку № 509 та статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
23.11.2020 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 23.12.2020 о 12:00.
30.11.2020 ухвалою в судовому засіданні оголошено перерву до 07.12.2020 о 11:30 у зв`язку з надання додаткових документів.
26.11.2020 від позивача до суду подана відповідь на відзив, в якому вказує, що у правовідносинах між сільською радою та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як сторонами цивільно-правових угод, містяться ознаки характерні саме для цивільно-правових відносин, а не трудових.
03.12.2020 відповідачем до суду надіслано заперечення.
23.12.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 20.01.2021 о 14:30 у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення.
20.01.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 03.02.2021 о 11:00 у зв`язку з подачею представником позивача заяви про уточнення позовних вимог.
У підготовчому засіданні 03.02.2021 без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання. Судовий розгляд справи по суті за згодою сторін розпочато. Допитано свідка ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та продовжено перерву до 25.02.2021 о 11:30.
25.02.2021 в засіданні суду заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.
Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, судом встановлено наступні обставини.
Як встановлено судом, відповідно до направлення на проведення заходу державного контролю від 28.07.2020 №841/04, Управлінням Держпраці у Житомирській області відповідно до наказу від 28.07.2020 №960 проведено позаплановий захід з дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин у Оліївській сільській раді Житомирського району (т.1 а.с 58-59).
Перевірка здійснювалась з 30 - 31 липня 2020 року за місцем фактичного здійснення діяльності підприємства з проведенням фото- та відео-фіксації заходу державного контролю з питань оформлення трудових відносин сільської ради з найманими працівниками.
За результатами проведеного інспекційного відвідування було складено акт інспекційного відвідування № ЖТ8358/617/АВ від 31.07.2020, яким встановлено порушення норм трудового законодавства України, а саме порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП та Постанови КМУ «Про порядок повідомлення ДФС та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» №413 від 17.06.2015 в частині допущення до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу (т.2 а.с.7-18).
В ході проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування з питань оформлення трудових відносин, при виході 31.07.2020 за місцем фактичного здійснення діяльності Оліївської сільської ради Житомирського району встановлено, що цивільно - правові угоди, які були заключені з громадянами мають ознаки трудових відносин, які не оформлені належним чином, а саме:
Кошти за вищезазначені послуги відображені в розрахунково - платіжних відомостях, а платіжних дорученнях на перерахунок військового збору, податку з доходів фізичних осіб, єдиного соціального внеску зазначено, що податки виплачуються з заробітної плати, виплата коштів за послуги зазначена як виплата заробітної плати. Порушення встановлено відносно п`яти працівників (гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ).
По 5 (п`яти) вищезазначених працівниках підприємства ніяких підтверджуючих документів щодо оформлення з ними трудових відносин не надано, хоча працівники виконують на підприємстві роботи.
На підставі вказаного вище акту інспекційного відвідування, Управлінням Держпраці у Житомирській області було винесено припис про усунення виявлених порушень №ЖТ8358/617/АВ/П від 31.07.2020, яким зобов`язано секретаря ради ОСОБА_3 усунути порушення законодавства вимог ч.3 ст. 24 КЗпП України та постанови КМУ № 413 в строк до 20.10.2020 (т.2 а.с.19-24).
Заступником начальника Управління Держпраці у Житомирській області було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ25/8358/617/АВ/П/ПВ/ТД-ФС від 10.09.2020 року, якою на позивача, керуючись абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП було накладено штраф у розмірі 236150 грн. (т.1 а.с.5-8).
Не погоджуючись з вказаною постановою відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).
Згідно із пунктом 1 Положення №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до підпунктів 6, 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, у тому числі, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Отже, ГУ Держпраці наділено контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.
Відповідальність за порушення законодавства про працю регламентовано статтею 256 КЗпП України, частиною першою якої передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (пункт 2 частини другої статті 256 КЗпП України).
Відповідно до ч.1 статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
При цьому, Верховний Суд України у пункті 7 Постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.
Положеннями п.3 статті 24 КЗпП України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Натомість, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.
При цьому приписами ч. 1 ст. 327 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Разом з тим, у разі виконання робіт чи надання послуг не на підставі трудового договору, а відповідно до договору про виконання робіт чи надання послуг, тобто, цивільно-правового договору, трудові відносини не виникають.
Цивільно-правовим договором є договір, який регулюється нормами цивільного законодавства.
Договором, відповідно до ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.6 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
Законодавство не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення їх правовідносин. Окремо слід зазначити, що чинне законодавство окремо не встановлює критеріїв та ознак за яких розмежовуються трудові і цивільно-правові правовідносини.
Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Приписами ст.204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторонами в договорах визначено предмет договору, вартість послуг, строки їх надання, порядок надання та приймання, порядок розрахунків, передання та приймання результатів послуг, відповідальність сторін, строк дії договору та інші умови, які є істотними умовами договору.
Приписами ст.901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Суд зазначає, що з аналізу чинного законодавства слідує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Так, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.
Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 02.02.2021 по справі №0540/5987/18-а.
Згідно матеріалів справи, а саме акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЖТ8358/617/АВ від 31.07.2020, під час інспекційного відвідування виявлено п`ять неоформлених найманих працівників гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 , яких було допущено посадовими особами сільської ради до виконання трудових відносин без укладання трудових договорів, чим порушено ст. 24 КЗпП України.
Як слідує із позовної заяви, позивач зазначає, що вищевказані громадяни не перебували у трудових відносинах з Оліївською сільською радою, протягом 2018-2020рр з ними було укладено цивільно-правові угоди про надання інформаційно-консультаційних послуг.
Зокрема, позивачем було укладено цивільно-правові угоди для виконання певних робіт, а саме:
- цивільно - правовові угоди № 8 від 23.01.2019, №11 від 22.02.2019, №14 від 25.03.2019, №18 від 24.04.2019 з гр. ОСОБА_1 , в межах даних угод виконавець має надати наступні послуги: вносити секретарю ради пропозиції щодо пріоритетних напрямів розвитку об`єднаної територіальної громади у відповідній сфері та шляхи їх реалізації, аналізувати політичні, соціально - економічні, правові та інші суспільні процеси, що відбуваються в об`єднаній територіальній громаді, за результатами чого готувати та подавати секретарю ради пропозиції щодо можливих дій виконавчих органів сільської ради та підприємств, установ і організацій, що належать до комунальної власності об`єднаної територіальної громади. За дорученням секретаря ради здійснювати аналіз відповідних нормативно - правових актів, у тому числі проектів актів та подавати відповідні висновки та пропозиції, сприяти своїми консультаціями секретарю ради в ефективному здійсненні його повноважень. (т.1 а.с.93-104);
- цивільно - правовові угоди №21 від 18.06.2019, №27 від 05.08.2019, з гр. ОСОБА_2 , в межах даних угод виконавець має надати наступні послуги: надання послуг з виконання технічної роботи у відділі організаційної роботи апарату, а саме, впорядкування, наданих керівництву аналітичних, інформаційних, методичних, статистичних матеріалів. Здійснення комп`ютерного набору матеріалів, що стосується діяльності відділу, розмноження за допомогою засобів розмножувальної техніки отриманої оперативної, тематичної, статистичної інформації та виконання іншої технічної роботи за дорученням начальника. (т.1 а.с 60-64);
- цивільно - правовові угоди №10 від 01.02.2019, №26 від 10.07.2019, №3 від 10.01.2020 з гр. ОСОБА_5 , в межах даних угод виконавець має надати наступні послуги: надання послуг з аналітичного забезпечення діяльності секретаря ради при вирішенні ним завдань, розроблення пропозицій щодо підвищення ефективності роботи секретаря ради, дорадчої роботи, підтримання зв`язку з іншими організаціями і підприємствами, а також державними органами та вирішення справ, які не потребують особистої присутності секретаря ради та супроводження секретаря ради на ділових зустрічах і у відрядженнях. (т.1 а.с. 72-87);
- цивільно - правовові угоди б/н від 04.12.2018, №1 від 02.01.2019, з гр. ОСОБА_4 , в межах даних угод виконавець має надати наступні послуги: надання послуг з формування та видачі довідок громадянам Оліївської сільської ради, внесення інформації до книг господарського обліку Оліївської сільської ради, друк документів, пов`язаних з роботою сільської ради та виконавчого комітету сільської ради. В предметі вищезазначеної угоди наявний процес праці, але відсутній кінцевий результат.(т.1 а.с 88-92)
- цивільно - правовові угоди №6 від 21.01.2019, №15 від 01.04.2019, з гр. ОСОБА_3 , в межах даних угод виконавець має надати наступні послуги: надання послуг з виконання технічної роботи у відділі організаційної роботи апарату, а саме, впорядкування, наданих керівництву аналітичних, інформаційних, методичних, статистичних матеріалів. Здійснення комп`ютерного набору матеріалів, що стосується діяльності відділу, розмноження за допомогою засобів розмножувальної техніки отриманої оперативної, тематичної, статистичної інформації та виконання іншої технічної роботи за дорученням начальника відділу. (т.1 а.с. 107-114).
Зі змісту вищевказаних угод вбачається, що "Виконавці" гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 при виконанні умов Договорів, як особи, що працюють згідно з цивільно-правовими угодами на відміну від працівників, які виконують роботу відповідно до трудового договору не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, про що безпосередньо зазначено у вказаних угодах та самостійно виконували роботи на власний страх та ризик, оскільки результат виконаних робіт, їх повнота та якість була предметом цивільно-правових угод.
"Виконавці" повинні були виконати індивідуально-визначений обсяг робіт за результатами яких, оформлено акти прийняття -здачі наданих послуг за угодами.
Проаналізувавши договори, суд зазначає, що умови договорів свідчать про їх цивільно-правовий характер, оскільки предметом договорів є результат роботи, а оплата здійснювалася за кінцевий результат, який було визначено після закінчення роботи, й оформлено відповідними актами виконаних робіт. Винагорода, яку отримали виконавці, не залежала від мінімальної заробітної плати і в жоден спосіб не пов`язаний з кількістю відпрацьованого часу, а встановлена домовленістю сторін на час укладення цих договорів.
Зі змісту актів прийняття - здачі наданих послуг вбачається, що кінцевий результат робіт був переданий виконавцями замовнику, в строки та за ціною, визначеною умовами договорів.
Таким чином, вищезазначені обставини свідчать про наявність саме цивільно-правових відносин між сторонами, а не трудових.
Виходячи з наведеного, доводи відповідача про те, що в договорах вказано тривалий трудовий процес, який не завершується певним об`єктом наданих послуг, а триває певний проміжок часу, суд відхиляє, оскільки зазначені вище угоди, укладені позивачем з вищевказаними особами були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а не були пов`язані із самим процесом, що є характерним для трудових функцій.
Судом встановлено, що надані під час перевірки цивільно-правові договори містять визначений сторонами об`єм кожного виду робіт, який зобов`язується виконати виконавець, строк дії договорів, оплата передбачена виконавцям саме за конкретно виконаний об`єм конкретно визначеної роботи, а отже угоди, укладені позивачем з фізичними особами були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові відносини, а не були пов`язані із самим процесом праці, не мали триваючий характер, вказані особи не підпорядковувалися правилам внутрішнього розпорядку, що є характерним для трудових відносин.
Допитана в судовому засіданні свідок гр. ОСОБА_8 , яка є начальником відділу кадрової роботи та з питань служби в органах місцевого самоврядування пояснила, що всім особам з якими укладались цивільно - правові угоди, повідомляли, що вони виконують тей обсяг робіт, який зазначений в угоді, оплата проводилась по факту підписання актів прийняття - здачі наданих послуг. Фактичного робочого місця особи не мали, трудового розпорядку не дотримувались.
Допитаний в засіданні суду свідок ОСОБА_3 , з яким було укладено цивільно - правові угоди протягом 2019 року, пояснив, що будучи депутатом сільської ради виконував роботи передбачені угодами, в межах визначених замовником. Сталого робочого місця немав, фактично допомагав посадовим особам ради, трудового розпорядку не дотримувався. Оплата з ним проводилась 2 рази на місяць після підписання актів виконаних робіт. Відмінність між трудовим договором та цивільно - правовою угодою усвідомлював.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 повідомила, що до призначення на посаду головного спеціаліста з питань державних закупівель близько 6 місяців працювала за договором цивільно - правового характеру, однак вважала, що уклала трудовий договір, оскільки вона підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку та відвідувала апаратні наради.
Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_1 , оскільки як вбачається з матеріалів справи вона уклала з Позивачем 4 цивільно - правовові угоди № 8 від 23.01.2019, №11 від 22.02.2019, №14 від 25.03.2019, №18 від 24.04.2019 та підписала 8 актів прийняття - здачі наданих послуг згідно яких і отримала винагороду за надані послуги в порядку визначеному розділом 4 угоди. Отже свідок мала усвідомлювати цивільно - правовий характер угод, які вона підписувала.
Окрім зазначеного, в підтвердження укладання саме цивільно правових угод позивачем суду надано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 2018- 2020 роки, подані Оліївською сільською радою до ГУ ДПС У Житомирській області податкового органу (том. 2 а.с. 96-114).
З вказаних розрахунків вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 позивачем було нараховано дохід за ознакою "102".
Так, відповідно до Довідника ознак доходів, наведених у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, під ознакою доходу "102" відображаються суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору, крім доходів, зазначених в абзаці третьому пункту 4 підрозділу 1 розділу XX Кодексу (підпункт 164.2.2 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу)
На підтвердження факту віднесення правовідносин, що склалися між позивачем та вищевказаними особами до цивільно - правових, суду надано акти прийому - здачі наданих послуг до цивільно - правових угод згідно яких Замовником і виплачувалась винагорода Виконавцям (т.1 а.с. 60-114).
Суд проаналізувавши всі докази в сукупності та пояснення свідків дійшов до висновку, що Оліївська сільська рада укладала цивільно-правові договори з гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 для надання послуг з аналітичного забезпечення діяльності секретаря ради при вирішенні ним завдань, розроблення пропозицій щодо підвищення ефективності роботи секретаря ради, дорадчої роботи, підтримання зв`язку з іншими організаціями і підприємствами, а також державними органами та вирішення справ, які не потребують особистої присутності секретаря ради та супроводження секретаря ради на ділових зустрічах і у відрядженнях та ін.
Суд вважає, що відповідачем не доведено факт прийняття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, поширення на них правил внутрішнього трудового розпорядку, постійний характер трудових відносин між ними та позивачем, тобто що цивільно-правові договори, оформлені з вказаними особами містять ознаки трудового договору.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що дії позивача щодо укладення договорів цивільно-правового характеру не можуть бути розцінені як фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ст. 24 КЗпП України у відносинах з вказаними фізичними особами.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи все зазначене вище, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі та скасування постанови управління Держпраці у Житомирській області від 10.09.2020 № ЖИ25/ЖТ/8358/617/АВ/П/ТД-ФС.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд ураховує таке.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Матеріалами справи підтверджено, що за звернення до суду з даним позовом Оліївською сільською радою сплачено судовий збір у загальному розмірі 2102,00 грн.
Зважаючи на висновок суду про задоволення позову в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Житомирській області на користь позивача 2102,00 грн сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області 10.09.2020 № ЖИ25/ЖТ/8358/617/АВ/П/ТД-ФС. про накладення штрафу в сумі 236150 (двісті тридцять шість тисяч сто п`ятдесят гривень).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Житомирській області на користь Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області судовий збір у сумі 2102 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко