Справа № 559/621/21
Суддя: Панчук М. В.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 559/621/21
Провадження № 2-а/559/27/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубно Рівненської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубенського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся у Дубенський міськрайонний суд Рівненської області з позовом до Дубенського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. В оскаржуваній постанові зазначено, що він під час руху користувався засобом зв`язку-мобільним телефоном, тримаючи його у руці, а також не був пристебнутий ременем безпеки та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи на транспортний засіб. Вважає, що стягнення у вигляді штрафу є незаконним, неправомірним та необгрунтованим з огляду на відсутність складу адміністративного правопорушення. До постанови не додано жодного доказу на підтвердження вчиненого правопорушення, а сама постанова винесена з порушенням вимог ст.283 КУпАП. Позов мотивує тим, що наведені в постанові фактичні дані вчиненого правопорушення не відповідають дійсним обставинам справи: позивач не розмовляв по мобільному телефону під час руху автомобіля, тримаючи його в руках, позаяк користується при потребі гарнітурою. Зауважує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Водій має право ознайомитися з цими доказами, навіть якщо це відеозапис нагрудної камери інспектора. А якщо працівник поліції відмовився надати водію для ознайомлення такий відеозапис, можна вважати, що такого доказу не існує. Клопотання про ознайомлення з доказами було проігнороване.

На неодноразове запитання про причину зупинки і про пункт ПДР, який він порушив, працівники поліції відповіді не дали. Тоді працівник поліції ОСОБА_3 повідомила його, що притягне до відповідальності за порушення п.п. 2.3 "в" ПДР, а саме за те, що не пристебнутий ременем безпеки. Однак, під час руху автомобіля він користується ременями безпеки, і відповідно, на момент керування ТЗ був пристебнутий ременем безпеки, а зняв його лише після зупинки ТЗ. Доказів того, що керував транспортним засобом не пристебнутим патрульний не пред`явив.

Далі старший інспектор ОСОБА_3 почала безпідставно вимагати свідоцтво про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія. Оскільки, патрульний не задокументував та не довів факту порушення ПДР, то її вимоги щодо пред`явлення документів на ТЗ є неправомірними. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення ДТП, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Зазначена постанова про адміністративне правопорушення є незаконною, оскільки відповідачем не були дотримані положення законодавства України щодо оформлення постанови про адміністративне правопорушення, не пред`явлено належних доказів, розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, не надано можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, у повному обсязі. ОСОБА_3 склала у своєму патрульному автомобілі постанову, будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази та не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, внаслідок чого поліцейським були грубо порушені вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП.

Ухвалою суду від 02 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та витребувано в Дубенського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області матеріали, які стали підставою винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматизованому режимі серії БАВ № 113160 від 23.03.2021 відносно ОСОБА_1 . 09.04.2021 р. подано витребовувані матеріали.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, клопотання про розгляд справи за відсутності представника та пояснень, заперечень не подав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 36).

Як вбачається із ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею; якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а відтак суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАВ №113160 від 23.03.2021, водій ОСОБА_1 23.03.2021 об 11 годині 47 хвилин в м.Дубно по вул.Грушевського, під час руху користувався засобами зв`язку/мобільним телефоном, тримаючи його у руці, чим порушив п.2.9 ПДР, а також не був пристебнутим ременем пасивної безпеки, чим порушив п.2.3 ПДР, а також не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи на транспортний засіб, чим порушив п.2.1а та п.2.1б ПДР. До постанови додано відеозапис (а.с. 19).

На виконання ухвали суду від 02.04.2021, відповідачем надано диск з відеозаписом події (а.с. 26). З огляду на те, що наявність відеозапису бодікамери зазначена у додатку до оскаржуваної постанови, а відтак останній є допустимим доказом у справі.

З досліджених у судовому засіданні відеозаписів (а.с. 26) вбачається, що після зупинки транспортного засобу під кермуванням ОСОБА_1 інспектором роз`яснено його права, здійснювався розгляд справи на місці зупинки, забезпечено працівником поліції можливість залучення захисника, роз`яснено позивачу на його клопотання про відсутність правових підстав для залучення безоплатного державного захисника у справі, як не передбаченого вимогами КУпАП. Однак, інших доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 правопорушень за ч. 2 ст. 122 , ч.5 ст.121, зокрема, що він під час руху користувався засобами зв`язку - мобільним телефоном, тримаючи його в руці, а також не був пристебнутий ременем безпеки, відеозаписи не містять.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Частиною 5 статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами та тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із ч. 2 ст. 122 КУпАП, за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку передбачена адміністративна відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП, за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством передбачена адміністративна відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З ч. 2 ст. 36 КУпАП вбачається, що у разі, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи здійснювався уповноваженою особою в порядку, передбаченому ст.279 КУпАП із винесенням постанови з врахуванням ст.36 КУпАП.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП, встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З огляду на досліджений відеозапис події (а.с. 26) та пояснення позивача, надані у судовому засіданні, не вбачається, що позивач тримав телефон у руці. Однак, хоча і відсутності на вказаному відео докази користування телефоном під час руху автомобіля та керування водієм транспортним засобом, не пристебнутим пасом безпеки, саме візуальне сприйняття вчинення адміністративного правопорушення працівником поліції є суд вважає достатнім для підозри у вчиненні адміністративного правопорушення, тобто наявність достатніх підстав вважати, а не стверджувати, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП, однак недостатнім для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП. Також жодних доказів, які б підтверджували рух трансортним засобом ОСОБА_1 з непристебнутим паском безпеки ані матеріали справи, ані відеозаписи не містять, а також не подано відповідачем інших доказів, які б могли підтвердити факт скоєння данного правопорушення.

З огляду на встановлене, суд вбачає підстави для скасування постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається із п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

З огляду на наявність у інспектора ОСОБА_3 підозри у вчиненні позивачем порушення Правил дорожнього руху, з метою розгляду справи, інспектор правомірно здійснила зупинку позивача. Суд зазначає, що лише під час розгляду справи по суті встановлюється наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення, забезпечення чого унеможливлюється, якщо особу, відносно якої є підозра у вчинені адміністративного правопорушення, не буде зупинено.

Відповідно до п. 2.1 «а», «б» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Згідно п. 2.4 зазначених Правил, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: a) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Водночас, скасування оскаржуваної постанови в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП ще не є достатньою підставою вважати, що не було підстав і для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Інспектор Кундеус Є.Б. мала обґрунтовані підстави зупинити автомобіль позивача (не для перевірки наявності документів), вказавши при цьому в чому вбачає порушення ПДР і, оскільки вона дійшла висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то, відповідно, правомірно вимагала в позивача пред`явити посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб. Те, що позивач не погоджується з поставленим йому в провину порушенням ПДР (через те, що з його слів, він був пристебнутив паском пасивної безпеки та не користувався телефоном) не звільняє його від обов`язку виконати законні вимоги посадової особи поліції щодо перевірки документів. Що також відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 30.01.2019 р. № 464/1470/17.

Враховуючи всі докази в сукупності, суд вбачає вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки, дійсно ОСОБА_1 керував транспортним засобом, був зупинений працівником поліції та відмовився від надання документів, що передбачено Правилами дорожнього руху та які він був зобов`язаний надати працівнику поліції. Відтак, позивач правомірно притягнутий до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 126 КУпАП України.

Як вбачається із ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на заявлену вимогу про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 113160 від 23.03.2021, з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача, враховуючи ч. 3 ст. 286 КАС України, щодо повноважень суду при вирішенні вказаних позовів, наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак в іншій частині позову, щодо визнання незаконною та скасування постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закриття провадження - відмовити. А відтак, враховуючи, що працівником поліції стягнення було накладено із врахуванням вимог ст. 36 КУпАП, наявні підстпави для зміни стягнення на захід стягнення в межах, передбачених частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 77, 121, 122, 126, 139, 205, 242-246, 268-269, 271-272, 286 КАС України, на підставі ст. 55 Конституції України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Дубенського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Пекарська, 10, м. Дубно, Рівненська область) про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 113160 від 23 березня 2021 року скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 та частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення із застосуванням штрафу у розмірі 510 гривень.

В іншій частині позову щодо визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 113160 від 23 березня 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - відмовити та змінити застосований до ОСОБА_1 захід стягнення з штрафу у розмірі 510 гривень на захід стягнення в межах, передбачених частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 23.04.2021.

Суддя М.В. Панчук