Справа № 520/6288/2020
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 520/6288/2020

адміністративне провадження № К/9901/12206/21

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року

у справі №520/6288/2020 за позовом приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправним та скасування рішення,-

УСТАНОВИВ:

Приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправною та скасувати довідку Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про результати перевірки приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 від 24.02.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України від 14.04.2020 року, оформлене протоколом №30 про притягнення приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 05.05.2020 року №1583/5 про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14.04.2020 року, оформлене протокол №30.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14.04.2020 року, оформлене протоколом №30 про притягнення приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 05.05.2020 року №1583/5 про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14.04.2020 року, оформлене протокол №30. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Міністерством юстиції України та Дисциплінарною комісією приватних виконавців подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що вона містить посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, а саме - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

В обгрунтування вказаної підстави скаржником зазначається, що судами першої та апеляційної інстанції при винесенні оскаржуваних рішень не взято до уваги:

- висновки Верховного Суду, викладені у рішеннях по справах № 910/2605/19 від 25.09.2020 року, № 477/2310/14-ц від 15.09.2020 року, № 474/333/18 від 10.09.2018 року, та неправильно застосовано норми матеріального права з приводу того, що зміна відомостей в автоматизованій системі виконавчого провадження належить до повноважень виконавця;

- не взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах по справах № 520/2210/19 від 20.02.2020 року та № 826/12436/18 від 10.03.2021 року, та неправильно застосовано норми матеріального права щодо притягнення приватного виконавця до відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку;

- не взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10.05.2018 року у справі № 826/2169/17 та порушено норми процесуального права щодо втручання у дискреційні повноваження Відповідачів;

- не взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.08.2019 року у справі № 913/438/16, щодо необхідності здійснення виконавчого провадження з дотриманням розумності строків.

Дослідивши вказані скаржником рішення Верховного Суду, слід зазначити, що він посилається на ухвали Верховного Суду у господарських та цивільних справах (№ 910/2605/19 від 25.09.2020 року, № 477/2310/14-ц від 15.09.2020 року, № 474/333/18 від 10.09.2018 року). А тому, суд вважає безпідставними таке посилання скаржника, оскільки згідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку, викладеного саме у постанові Верховного Суду.

Разом з тим, суд відхиляє посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах № 520/2210/19 від 20.02.2020 року, № 826/12436/18 від 10.03.2021 року, від 10.05.2018 року у справі № 826/2169/17, №913/438/16 від 19.08.2019 року, оскільки скаржник не зазначає яку саме норму права судом апеляційної інстанції застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та не указує щодо застосування якої саме норми права в ній викладено висновок.

При цьому, обов`язковою умовою є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду та у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Проаналізувавши вказані вище постанови Верховного Суду, слід зазначити, що правовідносини між даною справою та вказаними справами не є подібними. Разом з тим, касаційна скарга не містить будь-якого обґрунтування подібності таких правовідносин.

Наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім того, відповідач у касаційній скарзі посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до якої відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Однак, вірно пославшись на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, скаржником не вказано норму права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, а лише зазначено, що відсутній висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, у даному випадку, стосовно притягнення виконавця до дисциплінарної відповідальності за невнесення відомостей до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди відповідача із оскаржуваними судовими рішеннями та обґрунтування такої незгоди відповідними посиланнями на нормативно-правові акти України, а також посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі №520/6288/2020 за позовом приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправним та скасування рішення - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду В. Е. Мацедонська