Справа № 240/7219/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7219/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

26 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з наступними позовними вимогами:

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, викладену у листі №0600-0325-8/7594 від 17.03.2020 щодо виплати їй недоодержаної пенсії її померлим чоловіком ОСОБА_2 протиправною;

- зобов`язати відповідача провести виплату на її користь перерахованої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" №103 від 21.02.2018 пенсії її чоловіка ОСОБА_2 , із дотриманням встановленого порядку виплати таких перерахованих сум.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач відзив на апеляційну скаргу відповідача не подав.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії № НОМЕР_1 від 08.10.1983.

ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.01.2007 та отримував пенсію за вислугою років, призначену відповідно до Закону Україну «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262-XII).

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103 від 21.02.2018 (далі - постанова №103) та на підставі довідки виданої ліквідаційною комісією УМВС України в Житомирській області ОСОБА_2 з 23.03.2018 здійснено перерахунок пенсії. Суми доплати за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 становила 32819,85 грн. Проте, вказана доплата ОСОБА_2 не виплачена, у зв`язку із його смертю - ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Таким чином, ОСОБА_1 являється дружиною померлого пенсіонера, якому здійснено перерахунок пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 у розмірі 32819,85 грн.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону № 2262-XII за померлого чоловіка - ОСОБА_2 .

У жовтні 2018 року, після смерті чоловіка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за допомогою на поховання. При цьому зауважує, що під час заповнення заяви на отримання допомоги на поховання уповноважені особи Пенсійного фонду не повідомили їй про право на отримання недоодержаної пенсії її чоловіком. Зазначає, що у січні 2019 році звернулася до відповідача із відповідною заявою, в якій просила роз`яснити чи має право на отримання недоотриманої пенсії чоловіком нарахованої на підставі Закону №2262-XII, однак, зі слів позивача, уповноважена особа Пенсійного фонду вказала, що виплата пенсійного забезпечення може бути проведена лише пенсіонеру особисто, а не його родичам, у зв`язку із чим, заяву позивача Пенсійним фондом не прийнято.

Позивач в січні 2020 року повторно звернулася із заявою про виплату недоотриманої чоловіком пенсії, однак отримала відмову мотивовану пропущенням строку звернення встановленого ст.61 Закону №2262-XII.

Вважаючи, що має право на недоотриману пенсію чоловіка, у січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із відповідною заявою.

За результатами поданої заяви, відповідач листом №0600-0325-8/7594 від 17.03.2020 повідомило позивача про відсутність правових підстав на таку виплату у зв`язку із пропущенням 6 місячного строку звернення за такою виплатою.

Водночас, з заявою про виплату недоотриманої ОСОБА_2 пенсії у період з ІНФОРМАЦІЯ_1 - 15.03.2019 позивач не зверталася.

Позивач, вважаючи, що має право на отримання пенсії, що підлягала виплаті її чоловіку за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 у розмірі 32819,85 грн., оскільки на таку виплату її чоловік за життя мав «законні сподівання» та протиправною відмову відповідача у виплаті, звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії) передаються членам сім`ї спадкодавця незалежно від того, чи виступають вони одночасно спадкоємцями після його смерті.

Водночас, пропуск шестимісячного строку звернення до пенсійного органу із заявою в порядку ст. 61 Закону № 2262-XII не позбавляє права позивача, як спадкоємця, на отримання перерахованої суми пенсії за її померлим чоловіком.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом №2262 визначаються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до абз.1-3 ст.61 Закону Україну "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262-XII), суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Згідно з пунктом 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Тобто, як вірно зауважив суд першої інстанції, законодавцем передбачено окремий порядок виплати неотриманої за життя суми пенсії визначеним колом його близьких осіб в межах шестимісячного строку з дня смерті пенсіонера.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області з 23.03.2020 здійснено перерахунок пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 у розмірі 32819,85 грн.

Позивач, яка є дружиною померлого, в січні 2020 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про виплату недоодержаної пенсії чоловіка, тобто більш ніж через 6 місяців після його смерті. Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що у разі пропуску цього строку відносини щодо виплати вказаних сум невиплаченої пенсії переходять у площину спадкування, що стверджується приписами як цивільного, так і пенсійного законодавства.

Відповідно до ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон № 1105-XIV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Водночас, норми Цивільного кодексу не встановлюють строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Отже, аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії) передаються членам сім`ї спадкодавця, до того ж незалежно від того, чи виступають вони одночасно спадкоємцями після його смерті. Тобто, пропуск шестимісячного строку звернення до пенсійного органу із заявою в порядку ст. 61 Закону № 2262-XII не позбавляє права позивача, як спадкоємця, на отримання перерахованої суми пенсії за її померлим чоловіком.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні правовідносини стосуються вже здійсненого перерахунку пенсії померлого чоловіка позивача, а тому вказані кошти входять до спадщини за померлим і повинні виплачуватися позивачу як спадкоємцю за померлим, при цьому, порядок і строки виплати цих коштів в даному випадку визначені приписами постанови № 103 та повинні бути виплаченими Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.