Справа № 520/17237/2020
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 р. Справа № 520/17237/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Бершова Г.Є. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілленіум Фудс" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021, суддя Сліденко А.В., 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6, по справі № 520/17237/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілленіум Фудс"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Мілленіум Фудс (далі за текстом заявник, платник, ТОВ, Товариство), у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправним та скасування рішення Слобожанської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості №UА807000/2020/002404/2 від 04.11.2020р.

В обґрунтування позову зазначив, що правильно визначив митну вартість предмету імпорту за ціною договору. Стверджував, що усі документи були складені належно та повно підтверджували митну вартість товару, заперечував правомірність виникнення підстав для сумнівів у правильності розрахунків. Наголошував на відсутності підстав для збільшення митної вартості товару.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що оскільки позивачем було надано відповідачу вичерпний перелік документів для визначення митної вартості товарів у відповідності до частини 2 ст.53 МКУ, листом №4/11 від 04.11.2020 р. відповідача було проінформувано про те, що за митною декларацією №ІІА807170/2020/058563 від 03.11.2020 р. надані всі документи. Проте, відповідачем, протиправно, в порушення норм ст. 57 МК України та за наявності вичерпного переліку документів, які підтверджують заявлену позивачем митну вартість товару, протиправно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №ІІА807000/2020/002404/2 від 04.11.2020 р., яким відповідач самостійно визначив митну вартість товарів з обґрунтуванням причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.54, 55, 57, 58 МКУ: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, у зв`язку з тим, що відомості використані декларантом не підтверджені в повній мірі документально, а також подані документи містять розбіжності (в митній декларації країни відправлення Малайзія скрито вартісні графи), відомості щодо ціни, що була фактично сплачена не підтверджені проформою зазначеною у платіжному дорученні, а також в зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних документів, передбачених частиною 3 ст.53 МКУ, та повідомленням про відмову від надання додаткових документів. Позивач вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь наданий перелік документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки відповідачем не доведено обставин, які свідчили про існування у відповідача достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення Позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару. Відтак, застосування відповідачем другорядного методу для визначення митної вартості товару є протиправним, а збільшення такої вартості суттєво порушує права позивача.

Надані позивачем документи для митного оформлення товару містять чітку, однозначну і зрозумілу інформацію про ціну товару, повністю кореспондуються між собою, а отже у сукупності такі відомості підтверджують числові значення митної вартості (її складових) та не дають підстав суду для сумніву щодо повноти та правильності її визначення.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що посилання відповідача на спрацювання даних автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) не є правовою підставою, передбаченою ч.1 ст.55. МК України для коригування митної вартості. Також, в самому рішенні про коригування митної вартості зазначено лише номер та дату митної декларації, яка стала джерелом інформації для коригування. Такий підхід до формування рішення про коригування митної вартості прямо суперечить положенням законодавства, що є самостійною підставою для його скасування.

Також, апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивач повинен був підтвердити показник задекларованої митної вартості товару каталогами виробника товару, специфікаціями виробника товару, прейскурантами виробника товару, прайс-листами виробника товару, оскільки зовнішньоекономічний контракт був укладений між позивачем та постачальником (компанією Kara Marketing (М) Sdn Bhd, Малайзія), яка є офіційним дистрибьютором виробника (лист від 02.12.2019 р.). При цьому виробник товару не є стороною укладеного зовнішньоекономічного контракту. Товар купується позивачем у KARA Marketing (М) Sdn.Bhd, не у виробника товарів, тому прайс-лист виробника відсутній і в наявності є інші, надані до митного органу документи при декларуванні товару.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 13.04.2021 представник позивача, Олефіренко С.В., та представник відповідача, Красникова О.В., підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув статусу юридичної особи приватного права, є резидентом України.

03.11.2020р. позивач під час здійснення імпорту до України товару у межах укладеного з резидентом Малайзії компанією Kara Marketing (M) Sdn Bhd зовнішньоекономічного контракту від 03.10.2019р. в особі декларанта (ФОП ОСОБА_1 ) склав і подав до Митниці митну декларацію №UA807170/2020/058563 від 03.11.2020р.

За твердженням позивача у цій декларації була визначена митна вартість товару - кокосова стружка низької жирності, ґатунок FINE - 24000 кг, без барвників, без вмісту генетично модифікованих організмів, без додавання цукру та інших підсолоджуючих речовин, являє собою висушену і подрібнену м`якоть кокосового горіха у вигляді дрібних гранул з низьким вмістом жиру (масова частка жирів 45-55%), використовувану у харчовій промисловості та кулінарії, за першим методом (за ціною договору) на рівні 21.658,00 дол. США.

Також за твердженням заявника показник вартості 1 кг товару дорівнював 0,884 дол. США/кг.

До декларації були додані: зовнішньоекономічний контракт KMM/ISM/SC03102019 від 03.10.2019 р., додаткову угоду №1 до контракту від 02.10.2020 р., пакувальний лист від 22.09.2020 р.; проформу іивойсу №ЕХ/KS/PI/02092020-1 від 09.09.2020 р., інвойс СІ2020-9514 від 22.09.2020 р.; специфікацію №4 від 02.09.2020 р.; сертифікат про походження товару Nl>0003208/TBL/2020 від 28.09.2020 р.; калькуляцію (розрахунок) вартості товару від 22.09.2020 р.; платіжне доручення №6 від 09.09.2020 р., №8 від 24.09.2020 р.; декларацію країни відправлення №002083 від 22.09.2020 р.; комерційну пропозицію від 02.09.2020 р.; коносамент (bill of lading) 96 від 06.10.2020 р., документ, що підтверджує вартість страхування - сертифікат страхування Marine cargo certificate of insurance ALL1ANZ/PJ1691/14-2001 17 від 01.10.2020 p.; висновок Державного підприємства «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» №111/144 від 28.10.2020 р., Сертифікат аналізу 1FI.NE 9514-2220 від 22.09.2020 р.

Під час вивчення цих документів Митницею було виявлено, що відправник/експортер товару - Kara Marketing (M) Sdn Bhd не є виробником товару.

За твердженням Митниці виробником товару є - PT PULAU SAMBU.

Правильність цього доводу Митниці підтверджена відомостями копій пакувального листа, комерційного інвойсу, сертифікату, калькуляції (а.с.24, 25, 28, 29).

Також під час вивчення цих документів Митницею було виявлено, що за іншими митними деклараціями рівень митної вартості на подібний (аналогічний) товар становить 1,02 дол. США за кг (митна декларація UA807170/2020/040173).

Тому адміністративним органом була застосована процедура консультацій з приводу рівня митної вартості товару шляхом направлення Товариству в особі декларанта електронного запиту на підтвердження показника власно обчисленої митної вартості.

У зв`язку із цим, брокер позивача листом №4/11 від 04.11.2020 р. проінформувала митний орган про те, що за митною декларацією 03.11.2020 р. було надано вичерпний перелік документів для визначення митної вартості товарів у відповідності до частини 2 ст.53 Митного кодексу України, у зв`язку з чим запит відповідача про надання додаткових документів є таким, що порушує права позивача.

04.11.2020р. Митницею було прийнято оскаржене Рішення про коригування митної вартості товару №UA807000/2020/002404/2, яким унаслідок застосування резервного - другорядного методу визначення митної вартості товарів було визначено митну вартість товару на рівні - 1,02 доларів США за 1 кг, а загалом 24990 дол. США за 24500 кг.

Юридичною підставою для прийняття оскарженого рішення владний суб`єкт обрав положення ст.ст. 54-64 Митного кодексу України, а фактичною підставою слугували доводи суб`єкта владних повноважень про спрацювання модуля АСАУР, недостатність поданих документів для визначення складових митної вартості, розбіжності в ціновій інформації щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

У подальшому на виконання цього рішення про коригування митної вартості Митницею було прийнято рішення у формі Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807240/2020/00013 від 11.09.2020р.

Заявник виконав владні вимоги Митниці і з метою уникнення простою подав нову вантажну митну декларацію (№UA807240/2020/000633 від 14.09.2020р.), де зазначив обчислений Митницею показник митної вартості товару.

Проте, не погодившись із цими рішеннями Митниці, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються МК України, Податковим кодексом України (далі ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2статті 1 МК України) .

Відповідно до положень ч.1ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

При цьому, п.23 ч.1ст. 4 МК України передбачено, що митним оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Митні формальності, відповідно до п. 29 ч. 1ст. 4 МК України, становлять сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і митними органами, а також автоматизованою системою митного оформлення з метою дотримання вимог законодавства України з питань митної справи.

Як передбачено положеннямич.1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч. 8 ст. 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

За визначенням ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У розумінні ч.4 ст.58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Отже, законодавцем запроваджено спеціальна кваліфікуюча ознака для визначення митної вартості товару предмету імпорту, а саме: мета зовнішньоекономічної угоди у вигляді експорту товару до України.

Тому, зважаючи на тлумачення змісту ст.67 Конституції України в частині податкового обов`язку особи, а також судову доктрину превалювання суті господарської операції над формою документів та судову доктрину розумної обґрунтованості податкової вигоди, суд вважає, що у разі вимушеного або штучного залучення платником податків резидентом України до ланцюга поставки товару третіх сторонніх осіб у якості митної вартості товару слід кваліфікувати дійсну (справжню) ціну продажу товару саме виробником, а не стороною зовнішньоекономічної угоди - нерезидентом-продавцем.

Відповідно до ч. ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За правилом ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як зазначено у ч.4 ст.52 Митного кодексу України, у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

За змістом ч.8 ст.52 Митного кодексу України у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а до кола згаданих документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Положеннями ч.ч.1 і 2 ст.54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, а контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З наведеної норми кодексу слідує, що виникнення сумніву митного органу у правильності самостійно обчисленого платником або в інтересах платника декларантом показника митної вартості може бути спричинено: 1) виявленням таких розбіжностей у поданих документах, котрі об`єктивно здатні вплинути на митну вартість; 2) виявленням ознак підробки документів; 3) виявленням відсутності відомостей на підтвердження складових митної вартості товарів чи ціни товару.

У силу п.6 ч.3 ст.53 Митного кодексу України ці сумніви митного органу можуть бути усунуті документами від виробника товару, а саме: каталогами виробника товару, специфікаціями виробника товару, прейскурантами виробника товару, прайс-листами виробника товару.

Також у силу п.7 ч.3 ст.53 Митного кодексу України ці сумніви митного органу можуть бути усунуті копією митної декларації країни відправлення.

Окрім того, у силу п.8 ч.3 ст.53 Митного кодексу України ці сумніви митного органу можуть бути усунуті інформацією біржових організацій про вартість товару.

Враховуючи приписи наведених норм кодексу, а також зміст ч.9 ст.58 Митного кодексу України, де указано, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, суд доходить до переконання про те, що у разі здійснення господарських операцій з імпорту в Україну товару показник його митної вартості не може бути нижчим за ціну продажу цього ж самого товару виробником, позаяк у протилежному випадку особа отримує безпідставну податкову вигоду.

Колегія суддів вважає, що розбіжності у відомостях про виробника товару предмету імпорту та про нерезидента продавця (у якості сторони зовнішньоекономічної угоди) об`єктивно здатні вплинути на митну вартість за рахунок використання у господарській операції з імпорту товару ціни, нижчої від ціни продажу товару виробником.

Згідно з ч.1 ст.31 Митного кодексу України митна справа здійснюється з використанням інформаційних технологій, у тому числі заснованих на інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, і засобів їх забезпечення, що функціонують на національному та/або міжнародному рівні.

За приписами ч.8 ст.31 Митного кодексу України для виконання передбачених цим Кодексом митних формальностей використовується автоматизована система митного оформлення, що входить до складу єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів України.

Відповідно до ч.1 ст.33 Митного кодексу України інформаційні ресурси митних органів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документах.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірних правовідносинах такий сумнів був підтверджений відомостями інформаційних ресурсів баз даних Державної митної служби України, де відображена інформація з приводу поставки товару (кокосова стружка низької жирності, ґатунок FINE - 24000 кг, без барвників, без вмісту генетично модифікованих організмів, без додавання цукру та інших підсолоджуючих речовин, являє собою висушену і подрібнену м`якоть кокосового горіха у вигляді дрібних гранул з низьким вмістом жиру (масова частка жирів 45-55%), використовувану у харчовій промисловості та кулінарії) виробництва ОСОБА_2 за ціною за 1,02 дол. США кг.

Колегія суддів зазначає, що за правилом ч.7 ст.54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Як-то визначено ч.2 ст.58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що контроль адміністративного органу за правильністю визначення митної вартості втілюється у двох взаємопов`язаних, але цілком окремих процедурах, де здійснюються незалежні одне від одного управлінські волевиявлення, а саме: 1) у перевірці правильності обчисленого декларантом показника митної вартості товару у порядку ст.54 Митного кодексу України; 2) у власному обчисленні митної вартості товару у порядку ст.55 Митного кодексу України.

При цьому, неправильність визначення митної вартості товару декларантом не знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із достовірністю показника власно обчисленої контролюючим органом митної вартості товару.

Тому у порядку ч.1 ст.55 Митного кодексу України Митниця приймає власне рішення про визначення митної вартості товару і у силу ч.2 ст.2 КАС України дане рішення повинно бути обґрунтовано належними юридичними і фактичними мотивами, до яких не належить неправильність первісного визначення митної вартості товару платником, адже ця подія є виключно приводом для ініціювання процедури консультацій, а не єдиною і достатньою підставою для прийняття остаточного управлінського рішення.

Таким чином, відсутність підстав для визнання показника митної вартості товару декларанта не означає виникнення безумовної підстави для самостійного визначення такої митної вартості Митницею без урахування усіх юридично значимих факторів.

До таких факторів законодавцем віднесені і параметри, згадані у положеннях ст.60 Митного кодексу України, де, зокрема, указано, що під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними (ч.2 ст.60); Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку (ч.3 ст.60); Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари (ч.4 ст.60); У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена (ч.5 ст.60).

За правилами ст.64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч.1 ст.64); Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (ч.2 ст.64).

Враховуючи, що позивач не підтвердив показник задекларованої митної вартості товару каталогами виробника товару, специфікаціями виробника товару, прейскурантами виробника товару, прайс-листами виробника товару, копією митної декларації країни відправлення, інформацією біржових організацій про вартість товару, то слід дійти висновку, що митний орган правомірно застосував положення ст.64 Митного кодексу України і обчислив митну вартість на рівні інших ВМД на цей же самий товар цього ж самого виробника.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що спрацювання даних автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) не є правовою підставою, передбаченою ч.1 ст.55. МК України для коригування митної вартості, оскільки спрацювання АСАУР є підставою для більш детального аналізу поданих до митного оформлення документів та витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Зокрема, контроль правильності визначення митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за №ІІА807020/2020/058563 від 03.11.2020 здійснювався посадовими особами митниці відповідно до вимог ст.54 МКУ шляхом перевірки числових значень митної вартості товарів та наявності в документах усіх відомостей, що їх підтверджують, а також ст.ст. 336, 337, 363 МКУ в частині контролю із застосуванням системи управління ризиками.

Згідно ст. 361 МКУ, управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Спрацювання АСАУР є рекомендацією, обов`язковою до виконання, посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи. З цього слідує, що у митниці виникли підстави для більш детального аналізу умов зовнішньоекономічної операції щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості, що і було зроблено Слобожанською митницею Держмитслужби.

Отже, наявність інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів стало однією з підстав підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Окремо варто зазначити, що Верховний Суд у своїй постанові від 15.08.2019 (справа №826/19400/15) вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: «...при здійсненні порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості подібних за фізичними характеристиками товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з ясовано, що вартість заявлених до митного оформлення товарів є меншою від мінімального рівня митної вартості, інформація по яким міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наявність в ЄАІС Держмитслужби України інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.»

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що застосування відповідачем з причини спрацювання модуля АС АУР ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмиттслужби України є протиправними, оскільки самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів, з огляду на наступне.

Враховуючи положення ст. 58 МКУ митницею було прийняте рішення про неможливість застосування до оцінюваних товарів основного методу визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Відповідно до положень ч.З ст.57 МКУ митним органом проаналізовано можливість визначення митної вартості товару позивача за другорядними методами.

Згідно ч. 2 ст.59 МКУ при визначенні митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Враховуючи вищезазначене, митницею здійснено порівняння товару імпортованого позивачем за ЕМД №ЦА807020/2020/058563 від 03.11.2020 з ідентичним товаром імпортованим позивачем за ЕМД UA№807170/2020/040173 і встановлено повний збіг за фізичними характеристиками, якістю, країною виробництва та виробником.

На підтвердження ідентичності товару до суду відповідачем подано копії інвойсу №02020-8728 та ЕМД UA№807170/2020/040173.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що посилання відповідача на наявність інформації про іншу вартість подібного товару не можуть вважатись обгрунтованими, оскільки у спірному випадку позивач діяв на підставі Контракту, визначених в ньому умов та цін, що підтверджується наданими до митної декларації документами, додатковими угодами до контракту.

Разом з тим, митним органом доведено, що поставка товару ТОВ «Міленіум Фудс» за ЕМД №UA807020/2020/058563 від 03.11.2020 так само як і попередня поставка за ЕМД UA№807170/2020/040173 здійснена за одним і тим самим контрактом - №KMM/ISM/SC03102019. Реквізити вказаного контракту вказані у графі 44 вищевказаних декларацій за кодом «4100», а саме - Контракт №KMM/ISM/SC03102019 від 03.10.2019.

При цьому Слобожанська митниця Држмитслужби звертала увагу суду апеляційної інстанції на те, що в результаті вивчення поданих до митного оформлення документів, перевірки числових значень митної вартості товарів та наявності в документах усіх відомостей, що їх підтверджують, порівняння задекларованого за ціною угоди рівня митної вартості оцінюваних товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, оформлених митницями Держмитсужби України раніше, було встановлено наступні обставини: 1. Задекларований рівень митної вартості товару нижче, ніж рівень митної вартості на ідентичні товари оформлені митницями Держмитсужби України у максимально наближений термін, зокрема: - заявлена позивачем митна вартість товару - 0,884 USD/кг; - рівень митної вартості ідентичного товару - 1,02 USD/кг. Вказане підтверджується наданими до матеріалів справи витягами з ЦБД ЄАІС Держмитслужби із зазначенням рівня цін, номерів митних декларацій, умов поставки, країни походження та ін.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що суб`єкт владних повноважень повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - поза будь-яким розумним сумнівом, у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - баланс вірогідностей.

Разом із тим, саме лише неспростування суб`єктом владних повноважень задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що в ході судового розгляду відповідачем подані докази відповідності закону оскарженого рішення, а обсяг використаних доказів не дозволяють визнати юридично неправильними та фактично необґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення про коригування митної вартості товару, оскільки митницею обгрунтовано взято до уваги показники митної вартості цього ж самого товару.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав розгорнуту оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

На підставі викладеного колегія суддів не знаходить правових підстав для врахування у якості доказу копії листа ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» від 28.10.2020р. №11/144, адже цей лист був наданий на товар, виробником якого є компанія Kara Marketing (M) Sdn Bhd, у той час як заявником імпортувався товар, виробником якого є зовсім інший іноземний суб`єкт господарювання - PT PULAU SAMBU.

Враховуючи вище зазначені правові норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що митний орган прийняв правомірне та обґрунтоване рішення про коригування митної вартості №UА807000/2020/002404/2 від 04.11.2020р., у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілленіум Фудс".

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілленіум Фудс" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 по справі № 520/17237/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.С. Чалий
Постанова складена в повному обсязі 26.04.21.

( у зв`язку з перебуванням судді Бершова Г.Є. у відрядженні)