Справа № 200/3951/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 р. Справа№200/3951/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради

до відповідача: Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про: визнання неправомірними дії заступника начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо накладення штрафу на Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради у розмірі 10200 грн., скасування постанови заступника начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19 березня 2021 року ВП № 44204393 про накладення штрафу при примусовому виконанні виконавчого листа № 227/2162/14-а, виданого Добропільським міськрайонним судом 16 травня 2014 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання неправомірними дії заступника начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо накладення штрафу на Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради у розмірі 10200 грн., скасування постанови заступника начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19 березня 2021 року ВП № 44204393 про накладення штрафу при примусовому виконанні виконавчого листа № 227/2162/14-а, виданого Добропільським міськрайонним судом 16 травня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.03.2021 року на адресу Управління надійшла постанова заступника начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19 березня 2021 року ВП № 44204393 про накладення на Управління штрафу у розмірі 10200 грн. за невиконання постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2014 року про зобов`язання Управління здійснити, з врахуванням фактично виплачених сум, зробити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 29.10.2013 року по 16.05.2014 року включно, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за рахунок коштів Державного бюджету України.

Позивач вказує на те, що відповідач не мав законних підстав для накладення на Управління штрафу у розмірі 10200 грн. так як управління соціального захисту населення Добропільської міської ради добровільно виконало рішення суду в межах делегованих йому державою повноважень, про що повідомило відділ державної виконавчої служби, а тому не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх неправомірними, а відповідну постанову про накладення штрафу у загальному розмірі 10200 грн. такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якої заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

31.07.2014 року державним виконавцем в порядку ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 01.02.2021 року на адресу Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради було направлено вимогу державного виконавця щодо виконання рішення суду та повідомлення про заходи направлені на повне та фактичне виконання рішення суду. Відповідачем отримано відповідь Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради, відповідно до якого останній вказував на часткове виконання виконання постанови Добропільського міськрайонного суду від 16.05.2014 року в частині здійснення перерахунку сум допомоги на користь ОСОБА_1 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 29.10.2013 року про 16.05.2014 року. Крім того, позивач проінформував відповідач, що кошторисами на 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 року не передбачено коштів для виконання рішень суду про стягнення допомоги по догляду за дитиною до трирічного віку. Відповідач вказує на те, що позивачем на даний час не виконано рішення Добромільського міськрайонного суду у справі № 227/2162/14-а та не надано доказів не виконання зазначеного рішення з поважних причин, у зв`язку з чим відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу від 19.03.2021 року в межах виконавчого провадження ВП№ 44204393 в розмірі 10200 грн. Відповідач вважає, що спірна постанова прийнята у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Згідно ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якими встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, постановою Добропільського міськрайоного суду Донецької області від 16 травня 2014 року у справі № 227/2162/14-а, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління щодо призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 29.10.2013 року по 16.05.2014 року у розмірі 130 грн. щомісяця та зобов`язано Управління здійснити нарахування та виплату, з урахуванням фактично виплачених сум, на користь ОСОБА_1 щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 29.10.2013 року по 16.05.2014 року, тобто по день винесення даної постанови, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням № 2240-ІІІ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом у 2013-2014 роках (а.с. 7-9).

16 лютого 2021 року Добропільським міськрайоним судом Донецької області видано виконавчий лист (дублікат) № 227/2162/14-а, згідно ухвали суду від 10.02.2021 року (а.с. 66).

31 липня 2014 року на підставі ст. 17, 19, 20, 25 Закону України Про виконавче провадження, головним державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 44204393. Зазначеною постановою боржника було зобов`язхано виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду (а.с. 61-62).

З матеріалів справи встановлено, що 01.02.2021 року Добропільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) на адресу позивача направлено вимогу державного виконавця № 1727-2711, відповідно до якої державний виконавець вимогав надати наступну інформацію: довідку розрахунок про розмір нарахованих виплат, повідомити причини тривалого невиконання рішення суду та повідомити про заходи, направлені на повне та фактичне виконання рішення (а.с. 60).

Листом від 03.02.2021 року № 01-09/479/0/3-21 Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради повідомило про часткове виконання постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.05.2014 року в частині здійснення перерахунку сум допомоги на користь ОСОБА_1 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 29.10.2013 року по 16.05.2014 року включно, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно розрахунку за період з 29.10.2013 року по 16.05.2014 року ОСОБА_1 донараховано 5899,02 грн. Кошторисами на 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 року не передбачено коштів для виконання рішень суду про стягнення допомоги по догляду за дитиною до 3 років, у кошторисі управління непередбачено відповідне бюджетне призначення (а.с. 10, 63-64).

18.02.2021 року в межах виконавчого провадження № 44204393 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради в розмірі 5100 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 68).

Не погодившись з постановою про накладення штрафу від 18.02.2021 року в розмірі 5100 грн., позивач оскаржив її до Донецького окружного адміністративного суду.

Рішенням донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 200/2346/21-а у задоволенні адміністративного позову Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради (місцезнаходження: 85000, Донецька область, м. Добропілля, проспект Шевченка, 15, ) до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчого служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: 85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 83, ) про скасування постанови від 18.02.2021 року ВП № 44204393 про накладення штрафу відмовлено (а.с. 75-81).

04.03.2021 року на адресу позивача направлено вимогу державного виконавця № 1727-8047, відповідно до якої державний виконавець вимога надати наступну інформацію: довідку розрахунок про розмір нарахованих виплат, повідомити причини тривалого невиконання рішення суду та повідомити про заходи, направлені на повне та фактичне виконання рішення (а.с. 73).

Листом № 01-09/1224/0/3-21 від 13.03.2021 року Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради повідомило про часткове виконання постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.05.2014 року, оскільки кошторисами на 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 року не передбачено коштів для виконання рішень суду про стягнення допомоги по догляду за дитиною до 3 років, у кошторисі управління непередбачено відповідне бюджетне призначення (а.с. 12, 71-72).

19.03.2021 року в межах виконавчого провадження № 44204393 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу на Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради в розмірі 10200 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 13 зворотній бік - 14).

Не погодившись з постановою про накладення штрафу від 19.03.2021 року в розмірі 10200 грн., позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною першою статті 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята), за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З вищевикладеного слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Суд вказує на те, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання рішення суду не може бути поставлено у залежність від наявності певних умов.

Постанова Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.05.2014 року у справі № 227/2162/14-а є безумовною та не містить жодних умов її виконання, будь то виділення необхідних коштів відповідачу тощо.

Суд зазначає, що з наданих Управлінням соціального захисту населення Добропільської міської ради на адресу відповідача листів № 01-09/479/0/3-21 від 03.02.2021 року та № 0109/1224/0/3-21 від 13.03.2021 року вбачається, що в обґрунтування неможливості виконати рішення суду у повному обсязі позивач посилається на бюджетні призначення, які на 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 року не переглянуті, а також на відсутність відповідних коштів, які спрямовуються на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що на думку позивача підтверджується паспортами бюджетної програми на 2020 рік та 2021 рік

У той же час суд вказує, що боржником не надано жодних доказів в підтвердження відсутності коштів для здійснення виплати коштів ОСОБА_1 за рішенням суду. Більше того, позивачем не зазначено, які заходи вживалися для вирішення питання щодо виділення коштів та внесення відповідних змін до кошторису.

Крім того, судом встановлено, що державним виконавцем виконавче провадження відкрито 31.07.2014 року щодо примусового виконання постанови Добропільського міськрайонного суду від 16.05.2014 року, отже постанова суду не виконується позивачем протягом 7 років, у зв`язку з чим такі дії на думку суду порушують права матери та її дитини на соціальні гарантії, які затверджені Конституцією України.

Згідно з ч.1 ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, має бути виконане Управлінням соціального захисту населення Добропільської міської ради.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 т. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішеннях ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року по справі "Brumarescu v. Romania" та від 24 липня 2003 року по справі "Рябих проти Росії" судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Так, у справі "Серінг проти Сполученого Королівства" від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 року вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Європейський суд з прав людини у рішенні Юрій Миколайович Іванов проти України наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (Піалопулос та інші проти Греції, Юрій Миколайович Іванов проти України, Горнсбі проти Греції).

Варто також зауважити, що у справах Шмалько проти України, Іммобільяре Саффі проти Італії ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа Сук проти України).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а.

Аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд робить висновок, що держаному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного, в даному разі, рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом №1404. За таких умов, дії відповідача стосовно прийняття оскаржуваної постанови про накладення на позивача штрафу узгоджуються із приписами норм Закону №1404 та визнаються судом як правомірні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання неправомірними дії заступника начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо накладення штрафу на Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради у розмірі 10200 грн., скасування постанови заступника начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19 березня 2021 року ВП № 44204393 про накладення штрафу при примусовому виконанні виконавчого листа № 227/2162/14-а, виданого Добропільським міськрайонним судом 16 травня 2014 року.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання неправомірними дії заступника начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо накладення штрафу на Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради у розмірі 10200 грн., скасування постанови заступника начальника відділу Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19 березня 2021 року ВП № 44204393 про накладення штрафу при примусовому виконанні виконавчого листа № 227/2162/14-а, виданого Добропільським міськрайонним судом 16 травня 2014 року - відмовити.

Повний текст рішення та складено та підписано 26 квітня 2021 року.

Рішення може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська