Справа № 120/7501/20-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 квітня 2021 р. Справа № 120/7501/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період проходження військової служби у військовій частини НОМЕР_2 з 27.11.2019 року по 27.11.2020 року грошової компенсації вартості за не отримане речове майно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби у військовій частини НОМЕР_2 з 27.11.2019 року по 27.11.2020 року, також зобов`язати відповідача видати довідку про вартість речового майна, що належало до видачі, щодо сум належної грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що під час проходження служби, військова частина НОМЕР_2 не забезпечила його потреб в обмундируванні та інших речах, всупереч положень статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Відтак, на переконання позивача, під час звільнення з військової служби, 26.11.2020 року, військова частина НОМЕР_2 повинна була нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Однак, як вказує ОСОБА_1 , на його письмове звернення від 27.10.2020 року відповідач відповіді не надав та розрахунок не провів.

Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси.

Ухвалою суду від 07.12.2020 року відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд останньої в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлені сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення. Крім того, вирішено витребувати у військової частини НОМЕР_2 довідку про вартість належного, але неотриманого ОСОБА_1 речового майна під час проходження військової служби.

13.01.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у задоволенні останнього. Зокрема вказує, що при звільненні із військової служби відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №205 від 30.08.2019 року позивачеві виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 8123,47 грн., що підтверджується довідкою №9 (вих. №1619/157/1062) від 15.04.2019 року. Окрім того, у відзиві відповідач просив закрити провадження у справі №120/7501/20-а.

Ухвалою від 16.03.2021 року вирішено здійснювати подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначити судове засідання у справі на 01.04.2021 року.

19.03.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказує про необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача, наведених у відзиві. Зокрема звертає увагу, що предметом його позову є ненадання відповідачем довідки та невиплата компенсації за неотримане речове майно за період проходження служби з 27.11.2019 року по 26.11.2020 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №269 від 27.11.2019 року про зарахування до списків військової частини та наказу командира військової частини НОМЕР_2 №297 від 26.11.2020 року про виключення з списків особового складу військової частини, а не за період про який вказує відповідач у відзиві.

01.04.2021 року сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, що підтверджується наявними в матеріалами справи доказами.

У свою чергу, ОСОБА_1 подано заяву від 01.04.2021 року, у якій останній просить здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження (без участі позивача).

Ухвалою суду від 01.04.2021 року вирішено подальший судовий розгляд адміністративної справи № 120/7501/20-а здійснювати у порядку письмового провадження та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Окрім того, ухвалою від 01.04.2021 року повторно витребувано у військової частини НОМЕР_2 та зобов`язано надати суду у 5-денний строк з моменту отримання даної ухвали, довідку про вартість належного, але неотриманого ОСОБА_1 речового майна під час проходження військової служби за період з 27.11.2019 року по 27.11.2020 року.

Ухвалу про витребування доказів від 01.04.2021 року відповідач отримав 13.04.2021 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, станом на 23.04.2021 року військова частина НОМЕР_2 витребуваних судом доказів не надала.

Так, відповідно до частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути адміністративну справу за наявними у ній доказами.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

З 27.11.2019 року по 27.11.2020 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №297 від 26.11.2020 року солдата ОСОБА_1 , командира лінійно-кабельного відділення взводу зв`язку роти зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 27.10.2020 року №201-РС звільнено у запас відповідно до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу за підпунктом а пункту другого частини п`ятої (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Відповідно до наказу командира військової частини позивачу виплачено премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 110% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за 01.11.2020 року. Виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідачем не здійснено.

У зв`язку із зазначеним 27.10.2020 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, у якому просив надати довідку-розрахунок за неотримане ним речове майно за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 з листопада 2019 року по даний час або надати вмотивовану відмову з посиланням на діюче законодавство України.

Однак, зі слів позивача, військовою частиною НОМЕР_2 не було надано ані довідки, ані відповіді за результатом розгляду його рапорту.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно протиправною, тому звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 24 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з статтею 1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9-1 цього Закону встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація), визначається Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою КМУ від 16.03.2016 року № 178 (далі - Порядок №178).

Відповідно до пункту 2 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку №178 ).

Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року № 232 (далі -Інструкція № 232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби, у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 року у справі № 803/756/17 (К/9901/38716/18), у постанові від 17.01.2019 року у справі №822/2309/17 (К/9901/20221/18), застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

За висновком суду касаційної інстанції, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Відтак, на переконання суду, позивач як військовослужбовець відповідно до пункту 3 Порядку №178 має законне право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яка має бути виплачена військовою частиною.

У свою чергу, відповідачем не надано жодних доказів щодо виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 27.11.2019 року по 27.11.2020 року.

Так, із урахуванням вищенаведеного суд доходить висновку, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для виплати йому компенсації вартості за неотримане речове майно.

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період проходження військової служби у військовій частини НОМЕР_2 з 27.11.2019 року по 27.11.2020 року грошової компенсації вартості за не отримане речове майно підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то така вимога є похідною від основної, а відтак підлягають задоволенню відповідно до пункту 23 статті 4 КАС України, шляхом зобов`язання відповідача видати довідку про вартість речового майна, що належало до видачі ОСОБА_1 та нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби у військовій частини НОМЕР_2 з 27.11.2019 року по 27.11.2020 року.

За приписами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторони позивача, наявні в матеріалах справи докази, суд приходить переконання, що заявлений позов підлягає задоволенню повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період проходження військової служби у військовій частини НОМЕР_2 , з 27.11.2019 року по 27.11.2020 року грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 за період з 27.11.2019 року по 27.11.2020 року, з розрахунком сум належної грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження військової служби у військовій частини НОМЕР_2 з 27.11.2019 року по 27.11.2020 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Рішення в повному обсязі сформовано: 23.04.2021 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна