Справа № 360/1516/21
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1516/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом представника позивача Нечаєва Олега Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2021 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява представника позивача Нечаєва Олега Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 01.10.2020 № 7638/2020 ( ОСОБА_1 ) про відмову ОСОБА_1 в переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до першої заяви від 22.01.2020 з дня подання заяви.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що з 20.07.2018 позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду Україна в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

З 05.05.1979 позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . За весь період шлюбу до смерті її чоловіка вони проживали разом за однією адресою, а саме: в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 45 від 25.09.2020 виданою ремонтно-експлуатаційним комбінатом №1 Краснолучської міської ради.

21.02.2014 чоловік позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

22.01.2020 позивач звернулась до УПФУ в м. Сєвєродонецьку із заявою для переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом із заявою про перерахунок пенсії від 22.01.2020 були надані документи, вказані працівниками відповідача, зокрема, копії трудових книжок, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про смерть чоловіка, копію паспорту та коду ІПН, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

05.02.2020 листом № 2948/02-22 УПФУ в м. Сєвєродонецьк надало роз`яснення, що згідно статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мато, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, діти, які навчаються за денною формою навчання - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсії мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

28.09.2020 позивач повторно звернулася до УПФУ в м. Сєвєродонецьку, на що останнє 01.10.2020 повідомило про прийняте Рішення про відмову в перерахунку пенсії № 7638/2020 ( ОСОБА_1 ) у зв`язку з ненаданням документу про перебування на утриманні померлого годувальника та запропоновано звернутися до суду.

Позивач вважає рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку від 01.10.2020 №7638/2020 ( ОСОБА_1 ) про відмову в перерахунку пенсії протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

19 квітня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 55-58), в обґрунтування якого зазначено, що 22.01.2020 до управління звернулась ОСОБА_1 із заявою (зверненням) довільної форми про роз`яснення щодо можливості переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.Тому, будь-яке рішення з приводу розгляду звернення позивача від 22.01.2020 управлінням не приймалось. Звернення Позивача розглянуто Відповідачем у передбачений Законом України «Про звернення громадян» строк, та надана відповідь Управління від 05.02.2020 № 2948/02-22.

Позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про звернення 22.01.2020 до відповідача з заявою встановленого зразку, визначеного Порядком № 22-1.

Враховуючи вищенаведене, відповідач не має правових підстав для переведення жодного виду пенсії на інший позивачки з 22.01.2020, у зв`язку із відсутністю заяви позивача встановленого зразка.

29.09.2020 до управління надана заява ОСОБА_1 , для переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

На підставі статті 36, частини 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та наданих документів прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за заявою від 29.09.2020 року у зв`язку з ненаданням документу, який підтверджує факт перебування на утриманні померлого годувальника.

Позивачка перебуває на обліку в управлінні з 2019 року Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримує пенсію за віком. Померлий у 2014 році чоловік позивачки - ОСОБА_2 на обліку УПФУ в м. Сєвєродонецьку не перебував, за життя отримував пенсію в м. Красний Луч Луганської області.

Пенсія, яку отримує позивачка є такою, що відповідає вимогам, встановленим державою для непрацездатних громадян до прожиткового мінімуму, та дозволяє забезпечувати її особисті потреби.

Таким чином, розмір пенсії за віком, що нараховується та виплачується позивачки не є нижчим за прожитковий мінімум в Україні, встановлений для осіб, що втратили працездатність.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 31 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 31-32).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено таке.

22 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про надання роз`яснення щодо переходу на пенсію померлого чоловіка з наданням документів (а. с. 37).

Листом від 05.02.2020 №2948/02-22 Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на звернення позивачки повідомили, що згідно пункту 2.11. Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

За наявності повного пакету вищезазначених документів необхідно звернутися до органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації/проживання за консультацією з питання подання заяви щодо переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в разі вигідності (а.с. 38).

29 вересня 2020 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника разом з усіма необхідними документами (а.с. 40).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 01.10.2020 №7638/2020 відмовлено позивачу в призначенні пенсії по втраті годувальника (а.с. 52-53). В обґрунтування відмови зазначено, що ОСОБА_1 не надала документ, що засвідчує факт перебування на утриманні померлого годувальника на момент смерті (а. с. 52-53).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить свідоцтво шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Факт того, що позивач отримував пенсію в м. Красний Луч Луганської області сторонами не оскаржується.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 26 лютого 2014 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 56 років у м. Красний Луч Луганської області (а.с. 9).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (із змінами) та зареєстрованого в Мінюсті України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Постанова № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії членам сім`ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2.8 Постанови № 22-1 прямо передбачено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Частиною першою статті 1227 Цивільного кодексу України визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до статті 36 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму ОСОБА_4 (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Положення цього Закону, що стосуються сім`ї померлого, відповідно поширюються і на сім`ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку.

Таким чином, стаття 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого чи безвісно відсутнього годувальника, які були на його утриманні.

Зазначена стаття визначає умови, за яких членам сім`ї, зазначеним в її другій частині, призначається пенсія у зв`язку із втратою годувальника, а також закріплено право та умови отримання цієї виплати усиновленими дітьми, пасинками та падчерками, неповнолітніми дітьми, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, в разі їх усиновлення.

Зі змісту цих норм вбачається, що перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є поосібним і вичерпним. Вони не містять вимог, згідно з якими до непрацездатних членів сім`ї померлого годувальника можна відносити осіб за іншими критеріями (ознаками) визначення поняття сім`ї, як-то спільне проживання і ведення господарства, спільний побут, набуття характерних взаємних прав та обов`язків.

У розумінні статті 36 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, в даному випадку єдиною та достатньою умовою для призначення пенсії по втраті годувальника є факт перебування позивача в шлюбних відносинах з померлим, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Крім того, позивач надала до пенсійного органу довідку від 25.09.2020 №45 щодо сумісного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 27).

При цьому, суд зазначає, що дана довідка видана установою, що здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим пенсійним органом зазначена довідка не прийнята.

Щодо зазначеного факту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів". Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини" ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки вищезазначених документів, виданих установами, що знаходяться на окупованій території, як докази, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Таким чином, суд приймає до розгляду зазначену довідку для засвідчення факту перебування на утриманні померлого годувальника.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала такі документи.

Отже, відповідними доказами підтверджено право позивача, на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 1.5 розділу 1 Порядку № 22-1, заява про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Заява про перерахунок пенсії має бути встановленого зразка (додаток 3 до Порядку 22-1).

Отже, перерахунок пенсії здійснюється за результатом розгляду відповідної заяви, поданою за формою, визначеною додатком 3 Порядку № 22-1, пенсіонером, або його уповноваженим представником.

Згідно з положеннями пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи і підтверджено доводами як позовної заяви, так і відзиву на позовну заяву, позивачкою до відповідача було подано дві заяви:

- від 22.01.2020 вх. № 604/22 про надання роз`яснення щодо переведення на пенсію у разі втрати годувальника;

- від 29.09.2020 вх. № 7638 про перехід з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника встановленого зразка.

Щодо строку, з якого має бути призначена пенсія ОСОБА_1 по втраті годувальника, суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, позивач звернулась до УПФУ в м. Сєвєродонецьку з заявою від 22.01.2020 вх. №604/22 про роз`яснення щодо переходу на пенсію свого чоловіка. Суд зазначає, що дана заява не може бути розцінена як заява про перехід з одного виду пенсії на іншу, а тому роз`яснення відповідача, викладене у листі від 05.02.2020 № 2948/02-22, що по своїй суті не є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, та не тягне за собою спричинення будь-яких правових наслідків для позивача.

Завданням адміністративного судочинства, у відповідності до приписів частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів, зокрема, фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір, згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функції.

Таким чином, саме наявність публічно-правового спору між учасниками адміністративного процесу є підставою для звернення одного з них для вирішення його судом.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем на виконання публічно-владних управлінських функцій за заявою позивача від 22.01.2020 не було вчинено дій та прийнято рішення (індивідуального акта) щодо відмови позивачеві у здійсненні переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, а, отже, й не були порушені права позивача.

В свою чергу з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до відповідача із заявою установленого зразка про перехід на інший вид пенсії, яка зареєстрована у відповідача 29.09.2020 за вх. № 7638, разом з усіма необхідними документами.

За наслідками розгляду даної заяви відповідачем прийнято рішення від 01.10.2020 №7638/2020 про відмову в перерахунку пенсії, яке тягне для позивача порушення його прав.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки судом встановлено, що рішенням відповідача від 01.10.2020 №7638/2020 було відмовлено в призначенні пенсії з підстав не передбачених чинним законодавством, суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту порушеного права позивача як прийняття рішення про визнання протиправним та скасування зазначеного рішення та зобов`язання відповідача прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до заяви від 29.09.2020 з дня подання заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушеного права позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 31.03.2021 відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 908,00 грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 908,00 грн стягнути на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача Нечаєва Олега Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 01.10.2020 №7638/2020 про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з дня подання заяви - з 29.09.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова