Справа № 160/844/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2021 року Справа № 160/844/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
20 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
2) зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1
- період навчання з 01.09.1978 року по 03.07.1979 р. (0 років 10 місяців 3 дні) в Міському профтехучилищі м. Кольчугіна Володимирської області;
- період роботи з 24.01.1994 р. по 11.09.1995 р. (1 рік 7 місяців 19 днів) - поваром в яслах-садку №60;
- період роботи з 01.10.2003 року по 27.12.2011 року (8 років 2 місяці 26 днів) продавцем непродовольчих товарів у 1111 « ОСОБА_2 ».
- період роботи з 02.09.2013 р. по 30.08.2014 р. (0 років 11 місяців 29 днів) - прибиральницею в ТОВ «Імпел Гріффін Груп»;
- період роботи з 10.11.2014 р. по 16.06.2015 р. (0 років 7 місяців 7 днів) - кухарем в Криворізькій загальноосвітній школі І - III ступенів №33;
- період роботи з 18.09.2015 р. по 16.11.2016 р. (1 рік 1 місяць ЗО днів) - директором в ТОВ «Криворізька аграрна виробнича група»;
3) з 25 серпня 2020 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
23 лютого 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що позивачу відмовлено призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю на дату звернення необхідного стажу, зокрема, загальний стаж роботи позивача становить 19 років 04 місяці 13 днів. Не можливо зарахувати до стажу, зокрема,:
- період навчання з 01.09.1978 по 03.07.1979 в оригіналу атестату № 9041 є виправлення у даті вступу ;
- період роботи з 24.01.1994 по 11.09.1995 - неможливо ідентифікувати печатку підприємства;
- період роботи з 01.01.2004 по 27.12.2011 - в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків позивачем;
- період роботи з 02.09.2013 по 30.06.2015 - страхові внески сплачені лише за 09 місяців;
- період роботи з 18.09.2015 по 16.11.2016 - страхові внески сплачені лише за 4 місяці.
Будь-яких інших документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачем не надано. у задоволенні позовних впросив відмовити у повному обсязі.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
31 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
До заяви про призначенні пенсії позивачем надано копії наступних документів:
- атестат № 9041 про навчання в Міському профтехучилищі м. Кольчугіна Володимирської області у період з 01.09.1978 по 03.07.1979;
- атестат № 5387 про навчання в професійно-технічному училищі № 14 у період з 01.09.1982 по 20.06.1983 ;
- копія трудової книжки НОМЕР_2 ;
- договір № 3903 від 01.10.2003 року про період роботи у ПП « ОСОБА_2 »;
- договори № 86 від 02.02.2012 року, № 144 від 01.03.2012 року, №235 від 01.05.2012 року, №415 від 01.07.2012 року, від 01.09.2012 року, №656 від 01.10.2012 року, №769 від 01.11.2012 року про період роботи на ТОВ «КорпусГруп Комплект».
Не погоджуючись з наданою відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вірішуючи спір по суті, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок № 637).
Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджено Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58), до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
З аналізу наданої суду копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що позивач, зокрема,
- з 01.09.1978 року по 03.07.1979 року навчалась в технічному училищі № 5, запис внесено на підставі атестату № 9041;
- з 24.01.1994 року по 11.09.1995 року працювала поваром в яслах садку № 60.
Суд вважає за необхідне зазначити, що працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування трудового стажу позивачу вказаного у його трудовій книжці з підстав того, що не було внесено зміни на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки щодо зміни прізвища позивача.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу, не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність ведення трудової книжки.
Стаж роботи позивача у період з 24.01.1994 року по 11.09.1995 року, де остання працювала поваром в яслах садку № 60, також підтверджується довідкою № 62 від 10.12.2020 року, тому підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Отже, відповідачем також протиправно не зараховано до трудового стажу ОСОБА_1 період в технічному училищі № 5 згідно з атестатом № 9041, оскільки період вступу позивача до технічного училища № 5 внесено до трудової книжки НОМЕР_2 . Виправлень або неточностей цей запис не містить. Відповідачем зауважень щодо цього запису у трудовій книжці НОМЕР_2 позивача у відзиві до позову чи у відмову у призначення пенсії не зазначено, тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.
Стосовно не зарахування відповідачем періоду роботи з 01.01.2004 р. по 27.12.2011 р. (7 років 11 місяців 27 днів) продавцем непродовольчих товарів у ПП « ОСОБА_2 » через відсутність даних реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу, при цьому страховий стаж відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу зараховано частково за наступні періоди роботи: з 02.09.2013 р. по 30.06.2015 р. (0 років 9 місяців 1 день), з 18.09.2015 р. по 16.11.2016 р. (0 років 4 місяці 0 днів), та часткове зарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.09.2013 року по 30.08.2014 року , з 10.11.2014 року по 16.06.2015 року та з 18.09.2015 року по 16.11.2016 року , суд зазначає таке.
Правовідносини пов`язані із загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» N1058-IV(далі - Закон N1058-IV).
Статтею 1 цього Закону визначає наступні терміни: 1) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; 2) страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч. 1ст. 24 Закону N1058-IVдо страхового стажу для обчислення розміру пенсії зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
З аналізу положень цього Закону суд робить висновок, що основною підставою для зарахування страхового стажу для обчислення розміру пенсії особі, яка підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, є щомісячна сплата страхових внесків в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.01.2004 року по 27.12.2011 року безперервно працювала на продавцем непродовольчих товарів у ПП « ОСОБА_2 », що підтверджується трудовим договором від 01.10.2003 року, зареєстрованим 02.10.2003 року за № 3903 Жовтневий центром зайнятості, який розірваний сторонами 27.12.2011 року, отримувала відповідну заробітну плату, з якої роботодавцем відраховувалися страхові внески відповідно до вимог чинного законодавства.
У період з 02.09.2013 року по 30.08.2014 року (0 років 11 місяців 29 днів) позивач працювала прибиральницею в ТОВ «ІмпелГріффінГруп», у період 10.11.2014 року по 16.06.2015 року (0 років 7 місяців 7 днів) позивач працювала кухаром в Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 33, у період з 18.09.2015 року по 16.11.2016 року позивач працювала директором в ТОВ «Криворізька аграрна виробнича група» (1 рік 1 місць, 30 днів), що підтверджується записами в трудовій книжки позивача НОМЕР_2 .
Частиною 10 статті 20 Закону N1058-IV визначено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що фактично у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, позначатиме порушення їх прав на призначення (перерахунок) пенсії.
В даному випадку, несплата страхових внесків призвела до порушення принципу рівності особи перед законом, а пенсійні органи не вжили дієвих заходів для забезпечення гарантованого державою права на пенсію.
Крім того, відповідно до статті 254 КЗпП України несплата підприємством, установою, організацією внесків на соціальне страхування не позбавляє працівника виплати за цим страхуванням, зокрема, виплати пенсії.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17.
Той факт, що відраховані із заробітної плати ОСОБА_1 страхові внески не потрапили до Пенсійного фонду України, не повинен впливати та відображатися на законних правах та інтересах позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, і є лише провиною роботодавця. Тобто, обов`язок щодо сплати страхових внесків до управління Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу.
Наведене доводить, що позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.
Стосовно позовної вимоги з 25 серпня 2020 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд вважає, що позивач обрав не належний спосіб захисту порушеного права.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Відтак, виключно до компетенції Пенсійного фонду відноситься призначення пенсії, позаяк суд не може своїм рішенням втручатись в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо прийняття ним рішень.
Відповідно до ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, з урахуванням положень ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати головне управління пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням позиції суду, викладеної у рішенні.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням наведеного, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією від 14.01.2021 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 :
- період навчання з 01.09.1978 року по 03.07.1979 р. (0 років 10 місяців 3 дні) в Міському профтехучилищі м. Кольчугіна Володимирської області;
- період роботи з 24.01.1994 р. по 11.09.1995 р. (1 рік 7 місяців 19 днів) - поваром в яслах-садку №60;
- період роботи з 01.10.2003 року по 27.12.2011 року (8 років 2 місяці 26 днів) продавцем непродовольчих товарів у ПП « ОСОБА_2 ».
- період роботи з 02.09.2013 р. по 30.08.2014 р. (0 років 11 місяців 29 днів) - прибиральницею в ТОВ «Імпел Гріффін Груп»;
- період роботи з 10.11.2014 р. по 16.06.2015 р. (0 років 7 місяців 7 днів) - кухарем в Криворізькій загальноосвітній школі І - III ступенів №33;
- період роботи з 18.09.2015 р. по 16.11.2016 р. (1 рік 1 місяць 30 днів) - директором в ТОВ «Криворізька аграрна виробнича група».
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням позиції суду, викладеної у рішенні.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук