Справа № 826/5511/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року

м. Київ

справа №826/5511/17

адміністративне провадження №К/9901/66364/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року (судді: Губська О.А. (головуючий), Беспалов О.О., Парінов А.Б.) у справі № 826/5511/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділмас» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ділмас» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.02.2017 № та № .

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки висновки акту перевірки про допущені Товариством порушення вимог податкового законодавства є не обґрунтованими, базуються на припущеннях, натомість Товариство має в наявності всі первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій з контрагентами та свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2018 року (суддя Огурцов О.П.) у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що надані позивачем на підтвердження здійснення поставки товару контрагентам ТОВ «АГРОТЕХІМПОСТАЧ», ТОВ «Мілтон Плас», ТОВ «Саітел Компані» та ТОВ «Т-М Київ» первинні документи складені з порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік» та не можуть належним чином засвічувати факт здійснення поставки товару, а договір від 01.01.2015 № ДГ-794 від імені ТОВ «Саітел Компані» підписаний особою, дані щодо якої в договорі відсутні, вказане, свідчить, що позивачем не надано суду належних доказів (належно оформлених первинних документів) на підтвердження реальності та товарності правовідносин з зазначеними контрагентами.

Також суд дійшов висновку, що у позивача були відсутні правові підстави для оподаткування імпортованих позивачем товарів «підгузки дитячі гігієнічні», «прокладки жіночі» та «тампони жіночі гігієнічні» за ставкою ПДВ 7 %., оскільки вказані товари не є медичними виробами у розумінні пункті 9 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753.

Суд також дійшов висновку, що грошові кошти на загальну суму 23995579,00 грн отримані позивачем від ПАТ СК «Залізничні шляхи», ТОВ «Кононівський елеватор», ПАТ «Кіровоградолія», ТОВ «Полтававтотранссервіс» та ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ» є безповоротною фінансовою допомогою і вказані кошти мали бути задекларовані позивачем у складі отриманого ним доходу.

4. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.02.2017 № в частині визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним зобов`язанням на суму 1771873 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 185205 грн та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги в зазначеній частині задоволено. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2018 року залишено без змін.

В частині задоволених позовних вимог суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що надані позивачем первинні документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «АГРОТЕХІМПОСТАЧ», ТОВ «Мілтон Плас», ТОВ «Саітел Компані» та ТОВ «Т-М Київ», а окремі недоліки в оформленні первинних документів за умови зміни в структурі активів підприємства не можуть мати наслідком висновок про безтоварність господарських операцій. Також суд вказав, що договори, укладені між позивачем та його контрагентами, в судовому порядку не оспорювалися, недійсними (фіктивними) не визнавалися, їх зміст не суперечить вимогам чинного законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року в частині задоволених позовних вимог та залишити в зазначеній частині в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2018 року.

6. Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій, згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 10.01.2017 № 5/26-15-14-02-01-14/38926079, оформленого за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 07.10.2013 по 30.09.2016, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 137.1, пункту 137.10 статті 137, пункту 185.1 статті 185, підпункту 191.1.1 пункту 191.1 статті 191, пункту 193.1 статті 193, пункту 194.1 статті 194 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, пунктів 5 та 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 "Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств", в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток та податку на додану вартість.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції з контрагентами ТОВ «АГРОТЕХІМПОСТАЧ», ТОВ «Мілтон Плас», ТОВ «Саітел Компані» та ТОВ «Т-М Київ» були укладені без мети настання правових наслідків, оскільки надані позивачем договори, накладні та видаткові складені з порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік» (не містять всіх обов`язкових реквізитів), а отже не можуть належним чином засвічувати факт здійснення поставки товару. Також позивачем до перевірки не було надано сертифікатів якості, товарно - транспортних накладних, довіреностей.

Також контролюючий орган встановив, що позивачем в перевіряємому періоді отримано безповоротну фінансову допомогу на загальну суму 2399579,00 грн від наступних підприємств ПАТ СК «Залізничні шляхи», ТОВ «Кононівський елеватор», ПАТ «Кіровоградолія», ТОВ «Полтававтотранссервіс» та ТОВ «Приколотнянський ОЕЗ», проте вказані кошти позивачем не були задекларовані у складі отриманого ним доходу.

Позивач також безпідставно застосував ставку ПДВ 7% для оподаткування імпортованих товарів «підгузки дитячі гігієнічні», «прокладки жіночі» та «тампони жіночі гігієнічні», що призвело до заниження ПДВ.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Судами встановлено, що між позивачем та контрагентами були укладені аналогічні договори купівлі -продажу, а саме:

- від 09.04.2015 № 649/15 між позивачем та ТОВ «АГРОТЕХІМПОСТАЧ»;

- від 01.11.2014 № ДГ - 575 з ТОВ «Мілтон Плас»;

- від 01.01.2015 № ДГ-794 з ТОВ «Саітел Компані»;

- від 01.01.2015 № ДГ- 454 з ТОВ «Т-М Київ».

На підтвердження реальності вказаних господарських операцій позивачем надано копії договорів, видаткові накладні, податкові накладні, посвідчення якості, висновки санітарно - епідеміологічної експертизи, сертифікати відповідності, банківські виписки.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги контролюючий орган посилається на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції фактичним обставинам справи, вказує порушення, які на його думку, було допущено позивачем та висновки, які вказані в акті перевірки, зокрема касаційна скарга вмотивована тим, що первинні документи не містять обов`язкових реквізитів, зокрема договір з ТОВ «Саітел Компані» підписаний особою, дані щодо якої в договорі відсутні, у видаткових накладних відсутні відомості щодо осіб які їх підписали.

За позицією скаржника, суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку наведеним вище доводам контролюючого органу.

9. Товариством відзиву на касаційну скаргу контролюючого органу надано не було.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

10.2. Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 (з 01.01.2015).

Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

10.3. Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 (до 01.01.2015).

Об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

10.4. Пункт 137.10 статті 137.

Суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

10.5. Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

11.6. Підпункт 139.1.9 пункту 139 статті 139.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

11. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

11.1. Стаття 1.

11.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

11.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

11.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

11.3. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

12. Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73.

12.1. Частина 3 розділу 1.

Доходи - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

13. Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290.

13.1. Пункт 5.

Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

15. При вирішенні податкових спорів Суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідком для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Проте, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки (недоліки) у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними, допустимими та достовірними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток, і такий рух має бути підтверджений первинними документами.

16. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

17. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, сформував податковий кредит містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

18. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

19. У ході розгляду справи судом апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 72-78, 90 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування об`єкту оподаткування податком на прибуток.

Так, судом досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

20. Судом встановлено, що спірні господарські операції з ТОВ «АГРОТЕХІМПОСТАЧ», ТОВ «Мілтон Плас», ТОВ «Саітел Компані» та ТОВ «Т-М Київ» є реальними та підтверджуються долученими Товариством до матеріалів справи копіями первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Вказані документи містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичне їх здійснення.

Позивачем також надано докази придбання товарів, які в подальшому були реалізовані контрагентам ТОВ «АГРОТЕХІМПОСТАЧ», ТОВ «Мілтон Плас», ТОВ «Саітел Компані» та ТОВ «Т-М Київ» (копії прихідних та товарно-транспортних накладних).

Зауваження щодо оформлення первинних документів, зокрема відсутність у видаткових накладних прізвища, ім`я та по-батькові особи, що отримала товар, суд апеляційної інстанції обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки всі інші реквізити в накладних зазначено, зокрема вказано назви господарюючих суб`єктів, їх коди ЄДРПОУ, містяться підпис та печатка, що дає змогу ідентифікувати учасників операції.

Слід зазначити, що не зазначення контрагентами у видатковій накладній ПІБ особи, що отримала товар не може беззаперечно свідчити про відсутність господарських операцій з поставки товару. Крім того, з інших первинних документів, до оформлення яких у контролюючого органу зауважень не будо, вбачається фактичний рух активів у зв`язку з господарською діяльністю мали місце (відбулися), зокрема, попередньо придбаний та оприбуткований позивачем товар, був реалізований контрагентам ТОВ «АГРОТЕХІМПОСТАЧ», ТОВ «Мілтон Плас», ТОВ «Саітел Компані», ТОВ «Т-М Київ».

Щодо відсутності у договорі з ТОВ «Саітел Компані» прізвища, ім`я та по-батькові особи, яка його підписала від імені ТОВ «Саітел Компані» то слід зазначити, що договір фактично не є первинним документом, та як вже було зазначено вище, наявність певних недоліків у заповненні документів не може бути єдиною і достатньою підставою для позбавлення платника права віднесення сум до валових витрат, позаяк, докази повинні підлягати оцінці у їх сукупності. Проте контролюючим органом інших доводів, зокрема і в касаційній скарзі, щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Саітел Компані» наведено не було. Крім того, як правильно вказав суд апеляційної інстанції договір, укладений між позивачем та ТОВ «Саітел Компані» в судовому порядку не оспорювався, недійсним (фіктивним) не визнавався, а його зміст не суперечить вимогам чинного законодавства. Також відповідачем не було надано і доказів, які б свідчили про те, що документи, виписані на виконання спірного договору, були сфальсифікованими, як і не надано відомостей про звернення до правоохоронних органів у зв`язку з виявленими порушеннями складання завідомо неправдивих документів.

Колегія суддів також зазначає, що посилання контролюючого органу на ненадання позивачем сертифікатів якості, як підставу для невизнання реальності господарських операцій, суд апеляційної інстанції також обґрунтовано відхилив, оскільки в матеріалах справи наявні сертифікатів якості, декларації виробника, висновки санітарно - епідеміологічної експертизи та товар, що був реалізований позивачем контрагентами.

Слід також зазначити, що сертифікат відповідності (якості) на товар не є документом бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції, тому відсутність такого сертифікату сама по собі не може свідчити про відсутність господарської операції.

21. Також контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на момент розгляду справи судами) не було доведено та надано допустимих та достовірних доказів наявності фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили б про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

22. Контролюючим органом також не наведено і переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

23. Судом апеляційної інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, досліджено господарські операції позивача з вищезазначеними контрагентами, за якими Товариством було сформовано дані податкового обліку, надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в касаційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків суду апеляційної інстанції.

24. Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року слід залишити без задоволення.

25. Відповідно до п. 1 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

26. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року у справі № 826/5511/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіІ.Я.Олендер І.А. Гончарова Р.Ф. Ханова