Справа № 813/3637/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 813/3637/16

адміністративне провадження № К/9901/31031/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гончарової І.А.,

суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Личаківської об`єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року (головуючий суддя - Потабенко В.А.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Довгополов О.М., судді - Гудим Л.Я., Святецький В.В.)

у справі №813/3637/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет-Матс"

до Личаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет-Матс» (далі - позивач, платник, Товариство, ТОВ «Маркет-Матс») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Личаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач, Личаківська ОДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень.

На обґрунтування своїх позовних вимог Товариство зазначило, що надані ним первинні документи у повній мірі підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Коралсіті" у періоді, що перевірявся, та свідчать про правомірність формування Товариством сум податкового кредиту за результатами господарських відносин із вказаним вище контрагентом.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, позов задоволено повністю:

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Личаківської ОДПІ № 2 та № 2 від 04.10.2016;

- стягнуто з Личаківської ОДПІ на користь Товариства сплачений судовий збір у розмірі 59349,31 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані позивачем первинні документи в повній мірі підтверджують фактичне здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ "Коралсіті" у періоді, що перевірявся. Зазначили, що доводи контролюючого органу про безтоварність господарських операцій між позивачем та зазначеним контрагентом не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому оскаржувані податкові повідомлення - рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

Не погодившись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. На обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на отриману від ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області інформацію щодо відсутності ТОВ "Коралсіті" за податковою адресою. Зазначає, що господарські операції між позивачем та вказаним вище контрагентом не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, виробничо-складських приміщень, тощо. Вказує про наявність у наданих позивачем первинних документах недоліків, які ставлять під сумність фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та зазначеним вище контрагентом, зокрема, невідповідність дати у наданій платником товарно-транспортній накладній, датам зазначеним у посвідченнях на відрядження працівників позивача. Вказує про наявність кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000630 від 08.12.2015, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205, частиною третьою статті 209, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 212, частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, досудовим розслідуванням у якому встановлена реєстрація (перереєстрація) учасниками організованої групи під керівництвом ОСОБА_1 у період 2014-2016 років на підставних осіб ряду підприємств, зокрема, ТОВ "Коралсіті".

29 травня 2017 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких Товариство зазначає про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі.

01 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, у період з 05.09.2016 по 09.09.2016 посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово - господарських взаємовідносин з рядом контрагентів, зокрема, з ТОВ "Коралсіті" за період з 01.04.2014 по 29.07.2016.

За результатами перевірки складено акт за №251/14-02/23275120 від 16.09.2016 (далі - Акт перевірки).

Згідно з висновками Акта перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог:

- пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за квітень 2015 року на 3184533,00 грн, заниження податку на додану вартість на 3084945,00 грн, зокрема, за квітень 2015 року - 1054924,00 грн, за серпень 2015 року - 21964,00 грн, за березень 2016 року - 353397,00 грн, за травень 2016 року - 1624570,00 грн, за червень 2016 року - 30090,00 грн та завищення розміру від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду за липень 2016 року, на 100439,00 грн.

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 04.10.2016 за №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3856181,00 грн, з яких за основним платежем на 3084945,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на 771236,00 грн та №2, яким Товариству зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість на 100439,00 грн.

Контролюючий орган дійшов висновку про відсутність фактичного здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ "Коралсіті" у періоді, що перевірявся.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

При цьому Суд зазначає, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним та беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податку задекларував податковий кредит містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (Покупець) та ТОВ "Коралсіті" (Продавець) укладено договір купівлі - продажу №2/04-1 від 02.04.2015, за умовами якого Продавець зобов`язується продати, а Покупець придбати комплекс моделювання систем та приладів літака Л - 39С, що включає в себе: модель радіолокаційного відповідача СРО - 2М, модель регістратора САРПП 12 ГМ, модель системи кондиціонування і системи життєзабезпечення, модель авіагоризонту АГД - 1, модель системи споживачів повітряних тисків (СПТ), модель акселерометра ЛУН - 1722.2, модель динаміки польоту та руху по землі літака Л-39С. Згідно з пунктом 3.1 договору поставка товару Покупцю здійснюється з адреси місцезнаходження продавця: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Оксмитова, 11.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що комплекс моделювання систем та приладів літака Л - 39С являє собою програмне забезпечення, що розміщене на системному блоці комп`ютера з відповідними технічними вимогами (Advantech IPS-510 i7-860.A780Q.4G.400W, відео GeForce GT640 gigabyte).

На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору позивач надав копії: видаткової накладної, звітів про використання коштів, довіреностей на одерження товару, акта на списання комплектуючих (на підтвердження факту використання позивачем придбаного товару під час виробництва тренажера пілота літака Л-39 (ТПЛ-Л39)) та картки рахунку 63, з якої вбачається наявність кредиторської заборгованості Товариства перед ТОВ "Коралсіті". Згідно з наявною у матеріалах справи товарно-транспортною накладною перевезення Товару здійснювалось позивачем власним транспортом.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що зазначені вище первинні документи підтверджують фактичне виконання умов укладеного між позивачем та ТОВ "Коралсіті" договору купівлі - продажу.

При цьому, судами попередніх інстанцій не надано жодної правової оцінки доводам скаржника про наявність у наданих позивачем первинних документах недоліків, зокрема, невідповідність дати у наданій Товариством на підтвердження фактичного здійснення поставки товару товарно-транспортній накладній датам, зазначеним у посвідченнях на відрядження працівників позивача, зокрема, начальника відділу Крола С.М. та водія ОСОБА_2 .

Також судами залишено поза увагою доводи відповідача про наявність кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000630 від 08.12.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205, частиною третьою статті 209, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 212 частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 28, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, досудовим розслідуванням у якому встановлено, що учасниками організованої групи під керівництвом ОСОБА_1 у період 2014-2016 років зареєстровані або перереєстровані на підставних осіб ряд підприємств, зокема, ТОВ "Коралсіті", та не з`ясовано, чи є такі, що набрали законної сили, рішення у цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування обставин справи суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку, не забезпечили повного і всебічно з`ясування обставин в адміністративній справі, не вжили визначених законом заходів, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною першою статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам необхідно відповідно до положень частини четвертої статті 9 КАС України вжити визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень тощо.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановили при цьому фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Личаківської об`єднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року скасувати.

Справу №813/3637/16 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіІ.А. Гончарова І.Я.Олендер Р.Ф. Ханова