Справа № 420/493/20
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/493/20
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника апелянта Сергійчук Майї Миколаївни та представника відповідача Чілей Михайла Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 23 серпня 2019 року; № від 23 серпня 2019 року та № від 23 серпня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, втім відповідно до довідки ПАТ КБ «Правексбанк» від 12 лютого 2018 року за період з 03 вересня 2007 року по 14 квітня 2016 року погашена позичкова заборгованість у розмірі 31377,85 грн. та заборгованість за відсотками 43459,31 грн., отже позивач зазначив, що отримавши кредит в сумі 48000 дол. США за час дії договору він сплатив 74837,16 дол. США, що більш ніж в 1,5 рази перевищує отриману суму кредиту, а тому збільшення його активів (отримання доходу) не відбулось.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» та позивачем було укладено кредитний договір №3296-018/07Р, відповідно до якого банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 48000 доларів США для споживчих цілей з метою оплати страхових платежів згідно з договором страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням п.6.1.14 Договору.

Пунктом 1.2 цього договору передбачено, що кредит надається позичальникові строком з 03 вересня 2007 року по 03 вересня 2032 року зі сплатою 11,99 відсотків річних.

Також, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами складено додаток №1 до кредитного договору №3296-018/07Р від 03 вересня 2007 року.

Також суд встановив, що 14 квітня 2016 року між АКБ «Правекс-Банк» та позивачем було укладено договір про прощення частини боргу за кредитним договором №3296-018/07Р від 03 вересня 2007 року, відповідно до якого сторони підтверджують, що заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 14 квітня 2016 року складає 33244,31 долари США, з яких 31949,97 грн. непогашений кредит та 1294,34 доларів несплачені відсотки.

Відповідно до п.4 цього договору, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає прощенню банком за умови належного, своєчасного та повного виконання позичальником своїх зобов`язань, зазначених в п.3 цього договору, становить 16622,16 доларів США, за курсом НБУ на дату укладення цього договору в еквіваленті складає 423590,43 грн, з якої: 4.1. заборгованість за кредитом, яка підлягає спрощенню банком становить 16622,16 доларів США, що за курсом НБУ на дату складання цього договору складає 423590,43 грн.

Пунктом 12 цього договору передбачено, що шляхом підписання даного договору позивальник вважається повідомленим відповідно до п.п.164.2.17 п.164. 2 ст.164 ПК України про прощення банком частини заборгованості за кредитом (основної суми боргу) в розмірі, зазначеному у п.п.4.1 даного договору, та позичальнику відомо, що банком буде повідомлено органам Державної фіскальної служби України про прощення частини заборгованості за кредитом (основної суми богу), шляхом включення суми прощеної частини заборгованості за кредитом до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено (а.с.30-31).

Також суд встановив, що листом від 24 квітня 2018 року вих. № 2067/09-01-4БТ АТ «Правекс Банк» повідомило ГУ ДФС в Одеській області про те, що 14 квітня 2016 року між АКБ «Правекс-Банк» та позивачем укладено договір про прощення частини боргу за кредитним договором №3296-018/07Р від 03 вересня 2007 року та про необхідність сплати боржником податку з доходів та відображення їх в річній податковій декларації (а.с.37-38).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу від 17 квітня 2019 року №2994 (а.с. 117) у період з 24 травня 2019 року по 06 червня 2019 року ДПС була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача, за результатами якої складено акт від 07 червня 2019 року про результати документальної невиїзної перевірки з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Відповідно до висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, ст.167, п.171.2(б) ст.171; п,179.1 ст.179, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України, п. 16 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України: станом на дату складання акту податкова декларація про майновий стан та доходи за 2016 рік по строку до 01 травня 2017 року до контролюючого органу не надано та відповідно не нараховано з прощеного (анульованого) боргу 422901,18 грн., податок на доходи з фізичних осіб у сумі 76122,22 грн. і військовий збір у сумі 6343,52 грн. (а.с.39-50).

На підставі акту перевірки прийнято податкові повідомлення рішення:

- № від 23 серпня 2019 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 95152,78 грн. (а.с.52);

- № від 23 серпня 2019 року, відповідно до якого позивачу застосовано суму штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 170 грн. (а.с.54);

- № від 23 серпня 2019 року, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 7925,4 грн. (а.с.53);

Винесення вказаних податкових повідомлень рішень і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Також, суд зазначив, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство чітко визначало, що сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року не є додатковим благом, у силу визначеного пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України правового врегулювання, однак необхідною передумовою є саме зміна валюти кредитування, водночас, доказів того, що така умова мала місце, або що позивачу відмовлено банком у застосуванні такої умови, сторонами не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

Так, положеннями статті 14.1.47 ПК України передбачено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до ст.164.1 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно абзацу «д» ст.164.2.17 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), зокрема у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом;

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності (ст.165.1.55 ПК України).

Положеннями статті 179 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

З аналізу наведеного вбачається, що додаткове благо є доходом у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку.

Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

З наведеного вбачається, що основна сума кредиту (без врахування відсотків, пені та штрафу) прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід.

Законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, пеню та штрафи.

Як було зазначено вище, 14 квітня 2016 року між АКБ «Правекс-Банк» та позивачем укладено договір про прощення частини боргу за кредитним договором № 3296-018/07Р від 03 вересня 2007 року, відповідно до якого сторони підтверджують, що заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 14 квітня 2016 року складає 33244,31 долари США, з яких 31949,97 грн. непогашений кредит та 1294,34 доларів несплачені відсотки.

Відповідно до п.4 цього договору, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає прощенню банком, за умови належного, своєчасного та повного виконання позичальником своїх зобов`язань, зазначених в п.3 цього договору становить 16 622,16 доларів США, за курсом НБУ на дату укладення цього договору в еквіваленті складає 423590,43 грн, з якої: 4.1. заборгованість за кредитом, яка підлягає спрощенню банком становить 16622,16 доларів США, що за курсом НБУ на дату складання цього договору складає 423590,43 грн..

Крім того, з п.12 цього договору вбачається, що позичальнику відомо, що банком буде повідомлено органам Державної фіскальної служби України про прощення частини заборгованості за кредитом, а саме основної суми боргу, прошення якої і є отримання позивачем додаткого блага, яке підлягає оподаткуванню.

З наведеного вбачається наявність факту прощення позивачу частини саме тіла кредиту, що свідчить про збільшення доходу позивача, який повинен бути включений в оподатковуваний дохід ОСОБА_1 , чого ним протиправно зроблено не було.

Посилання позивача в апеляційній скарзі (т.1 а.с.199) на положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України, які, на думку апелянта, надають йому спеціальну пільгу не сплачувати у цьому випадку спірний податок на суму анульованого банком боргу, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.

Відповідно до пункту 8 підрозділ 1 розділу XX ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Колегія суддів зазначає, що вказаний пункт 8 підрозділ 1 розділу XX ПК України стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню. Разом з тим, матеріали справи не містять, а позивачем не доведено наявність факту зміни умов кредитного договору щодо валюти зобов`язання, а тому вказаний пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Наведені висновки також узгоджуються з висновками Верховного Суду, зазначеними в постанові від 29 січня 2019 року № 821/707/17.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 23 серпня 2019 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, рівно як і не підлягають скасуванню податкові повідомлення-рішення № від 23 серпня 2019 року (застосовано суму штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 170 грн.) та № від 23 серпня 2019 року (про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору), які є похідними від першого.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.