Справа № 160/17249/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.12.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідач протиправно відмовив позивачеві у призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» за листопад 2020 року з посиланням на те, що ОСОБА_1 не належить до зайнятого населення, оскільки ОСОБА_1 є офіційно працевлаштованою відповідно до КЗпП України та працює на посаді старшого менеджера із збуту у відділі продажів Бази «ЕЛІТ» в м. Дніпро ТОВ «Баядера Логістик», а на час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 уклала Договір про надання послуг відповідно до Цивільного кодексу України, що також відносить позивача до осіб, які є зайнятими, у розумінні приписів ст.4 Закону України «Про зайнятість населення».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року вищевказана позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: оригіналу позовної заяви для суду; завіреної належним чином копії документа на підтвердження адміністративної процесуальної дієздатності позивача (документа, що посвідчує особу позивача) для суду та відповідача.
На виконання вимог ухвали суду від 29 грудня 2020 року позивачем 13.01.2021р. усунуті означені недоліки позовної заяви.
10 лютого 2021 року до суду надійшов відзив Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти його задоволення у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до п.5 Порядку відшкодування вартості послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №68, компенсація послуги «муніципальна няня» надається отримувачам послуги «муніципальна няня» за умови зайнятості кожного з батьків, опікунів дитини відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», а оскільки позивач не належить до зайнятого населення у розумінні приписів ст.4 Закону України «Про зайнятість населення», ОСОБА_1 втратила право на компенсаційну виплату «муніципальна няня». Припиняючи виплату, відповідачем взято до уваги той факт, що мати дитини ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджено наданими позивачем документами, та факт укладення договору цивільно-правового характеру від 01 листопада 2020 року № 0111/6 між позивачем та ФОП ОСОБА_2 «Про надання послуг». Твердження позивача про те, що укладений договір від 01 листопада 2020 № 0111/6 згідно з Цивільним кодексом України відносить позивача до осіб, які є занятими відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» є хибними, оскільки у даному випадку позивачем укладено цивільно-правовий договір на виконання певної роботи (а саме: договір про надання послуг), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство. Отже, зайнятість лише одного з батьків, та перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку, відповідно до умов п.5 Порядку №68 (зі змінами), не дає право на отримання відповідної компенсації з 01.10.2020р., оскільки як зазначено в абзаці другому п.5 Порядку №68, компенсаційна послуга «муніципальна няня» надається отримувачам послуги «муніципальна няня» за умови зайнятості кожного з батьків. За таких обставин, на думку відповідач, він діяв на підставі, в межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, отже підстави для задоволення позову відсутні.
18 лютого 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача, в якій ОСОБА_1 викладено позицію аналогічну висловленій у позовній заяві та додатково зазначено, що Законом України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення віднесено осіб, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, натомість відповідач помилково вважає, що зайнятість населення може бути лише на підставі трудового законодавства, оскільки відповідно до ст.2 Закону України «Про зайнятість населення» чітко визначено, що відносини у сфері зайнятості населення регулюються окрім Кодексу законів про працю України, ще й Господарським та Цивільним кодексами України. Цивільно-правова угода, що укладена позивачем, не порушує норми чинного законодавства, а реалізує право позивача на працю у передбачений законом спосіб. Оскільки вік дитини ще не дозволяє позивачеві повернутися на основне місце роботи та працювати повний робочий день, тому позивач у передбачений законом спосіб шукає для себе варіанти отримати додатковий дохід. Станом на 31.01.2021 року позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання послуг №0111/6 від 01.11.2020 року, що підтверджено Актом приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2021 року, та відповідно до умов Договору позивачеві сплачені грошові кошти за виконану роботу, що підтверджується відповідними квитанціями. Зазначені докази не були подані раніше, оскільки на момент подачі позовної заяви зобов`язання позивача за договором про надання послуг № 0111/6 були в процесі виконання.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258-262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , як мати дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 , видане 20.02.2020 року Амур-Нижньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)), відповідно до договору про здійснення догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня» від 01 листопада 2020 року №0111/6, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Маленьке диво», є замовником (отримувачем) послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня» (далі послуга «муніципальна няня»), що надається відповідно до Порядку відшкодування вартості послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №68.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 з 2013 року працює в ТОВ «Баядера Логістик» та відповідно до наказу цього підприємства від 13.04.2020р. №019к/тр «Про надання відпустки» ОСОБА_1 , старшому менеджеру із збуту Відділу продажів Бази «ЕЛІТ» в м. Дніпро ТОВ «Баядера Логістик», надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14.04.2020р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, судом встановлено, що 01.11.2020р. між ФОП ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ), як замовником, та ОСОБА_1 , як виконавцем укладено договір про надання послуг №0111/6, відповідно до якого позивач, як виконавець, зобов`язалась в порядку та на умовах, визначених цим договором, та відповідно до завдання замовника надати за винагороду замовнику такі послуги: розміщення інформації у мережі Інтернет, в тому числі, але не обмежуючись: розповсюджувати веб-сторінку замовника; розповсюджувати інформацію про діяльність замовника; вживати комплекс заходів щодо збільшення видимості веб-сторінки замовника в пошукових системах за цільовими пошуковими запитами (п.1.1 Договору).
Згідно з п.1.2 строк надання рекламних послуг не пізніше 31.01.2021р.
Факт надання відповідних послуг буде засвідчуватися Актом приймання-передачі наданих послуг (п.1.3 Договору).
За приписами пунктів 3.1-3.4 замовник проводить оплату за надані виконавцем послуги протягом 5 банківських днів з моменту підписання Акту приймання-передачі наданих послуг. Розмір винагороди виконавця за надану послугу складає 373 гривні, з урахуванням податків, передбачених законом, за весь період дії договору. Якщо за результатами надання послуг до замовника звернуться нові клієнти, виконавець отримує додаткову винагороду у розмірі 200 гривень з урахуванням податків, передбачених законом, за кожного нового клієнта в період дії цього договору. Замовник є податковим агентом виконавця, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку.
27 листопада 2020 року ОСОБА_1 подано до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради пакет документів для відшкодування послуги «муніципальна няня» за листопад 2020 року, а саме:
- електронну заяву про надання компенсації послуги «муніципальна няня»;
- електронну заяву про перерахування коштів для компенсації послуги «муніципальна няня» із зазначенням рахунка в установі банку вибраного отримувачем послуги «муніципальна няня» відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596;
- скановану копію договору між отримувачем послуги «муніципальна няня» та муніципальною нянею № 0111/6 від 01.11.2020 року;
- скановану копію свідоцтва про народження;
- скановану копію трудової книжки отримувача послуги «муніципальна няня» та документа з місця роботи, що підтверджує надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, довідки з Пенсійного фонду України про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою ОК-7;
- скановану копію договору про надання послуг №0111/6 від 01.11.2020 року.
Не погодившись з вищевказаною відмовою відповідача у призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» за листопад 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Механізм відшкодування вартості послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня» визначено Порядком відшкодування вартості послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019р. №68 (далі Порядок №68).
За приписами п.2 Порядку №68 (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні:
- послуга з догляду за дитиною до трьох років муніципальна няня (далі - послуга муніципальна няня) - послуга, що надається для підтримки батьків, опікунів дитини для забезпечення догляду за дитиною до трьох років;
- отримувач послуги муніципальна няня - батьки, опікуни дитини;
- муніципальна няня - будь-яка фізична особа - підприємець (КВЕД 97.00 та / або КВЕД 88.91) / юридична особа (КВЕД 78.20 та/або КВЕД 85.10), яка надає послугу з догляду за дітьми та з якою укладено договір про здійснення догляду за дитиною до трьох років, крім державних і комунальних закладів дошкільної освіти, батьків та опікунів дитини.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №68 відшкодування вартості послуги муніципальна няня є щомісячною адресною компенсаційною виплатою одному з батьків, опікуну дитини до трьох років (далі - компенсація послуги муніципальна няня) за здійснення догляду за дитиною протягом місяця.
Абзацом 2 п.3 Порядку №68 передбачено, що призначення та виплата грошової компенсації здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - місцевий структурний підрозділ з питань соціального захисту населення).
Відповідно до абз.1 п.4 Порядку №68 компенсація послуги муніципальна няня виплачується отримувачу послуги муніципальна няня в розмірі прожиткового мінімуму на дітей віком до шести років, установленого на 1 січня відповідного року, за кожну дитину, яку доглядає муніципальна няня, але не більше від вартості послуги муніципальна няня, сплаченої отримувачем послуги муніципальна няня.
Абзацом 1 пункту 5 Порядку №68 визначено, що право на отримання компенсації послуги муніципальна няня мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які є батьками, опікунами дитини до трьох років і на законних підставах проживають на території України та уклали договір про здійснення догляду за дитиною до трьох років (далі - договір) з муніципальною нянею.
Згідно з абз.2 п.5 Порядку №68 компенсація послуги муніципальна няня надається отримувачам послуги муніципальна няня за умови зайнятості кожного з батьків, опікунів дитини відповідно до Закону України Про зайнятість населення, за винятком отримувачів послуги муніципальна няня, які здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також отримувачів послуги муніципальна няня, у яких одночасно народилося троє і більше дітей.
При цьому, абз.3-4 п.5 Порядку №68 встановлено, що компенсація послуги муніципальна няня надається у разі, коли один або обидва з батьків, опікунів не зайняті та є особами з інвалідністю I або II групи. Компенсація послуги муніципальна няня не призначається батькам, які є батьками - вихователями дитячих будинків сімейного типу, прийомними батьками, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства, отримувачам послуги муніципальна няня, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
За приписами абз.1-2 п.7 Порядку №68 для отримання компенсації послуги муніципальна няня отримувач послуги муніципальна няня подає заяву та документи/відомості у паперовій та електронній формі, зазначені в пунктах 8 і 9 цього Порядку. До 1 січня 2021 р. заява разом з документами, необхідними для отримання компенсації послуги муніципальна няня, приймається від отримувачів послуги муніципальна няня місцевими структурними підрозділами з питань соціального захисту населення.
Пунктом 11 Порядку №68 передбачено, що місцеві структурні підрозділи з питань соціального захисту населення: розглядають подані документи; перевіряють факт реєстрації фізичної особи - підприємця/юридичної особи, яка надає послугу з догляду за дітьми, з якою укладено договір на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; протягом десяти робочих днів з дати надходження документів приймають рішення про призначення/відмову в призначенні компенсації послуги муніципальна няня; протягом трьох робочих днів після прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні компенсації послуги муніципальна няня письмово або в електронній формі інформують отримувача послуги муніципальна няня про прийняте рішення. Отримувачу послуги муніципальна няня може бути відмовлено у призначенні компенсації послуги муніципальна няня у разі подання неповного пакета документів, передбаченого пунктами 8 і 9 цього Порядку, відсутності інформації про муніципальну няню в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та/або викладення недостовірної інформації в договорі. Підставою для відмови в призначенні або для припинення виплати компенсації послуги муніципальна няня є також установлення факту порушення: муніципальною нянею - вимог, передбачених абзацами третім і четвертим пункту 4 цього Порядку; отримувачем послуги муніципальна няня - вимог, передбачених абзацами другим і третім пункту 5 цього Порядку.
Відповідно до п.12 Порядку №68 компенсація послуги муніципальна няня призначається на строк здійснення догляду за дитиною до трьох років, визначений у договорі, укладеному між отримувачем послуги муніципальна няня та муніципальною нянею. У разі продовження строку дії цього договору виплата компенсації послуги муніципальна няня продовжується за заявою отримувача послуги муніципальна няня з місяця подання заяви. Виплата компенсації послуги муніципальна няня здійснюється щомісяця на підставі поданих отримувачем послуги муніципальна няня документів, що підтверджують витрати на оплату муніципальній няні послуги муніципальна няня.
З аналізу наведених приписів Порядку №68 слідує, що отримувач послуги муніципальна няня має право на компенсацію послуги муніципальна няня, зокрема, за умови зайнятості кожного з батьків, опікунів дитини відповідно до Закону України Про зайнятість населення, при цьому, компенсація послуги муніципальна няня не призначається, зокрема, тим батькам, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто зайнятість кожного з батьків має бути фактичною і безпосередньо здійснюватися під час отримання послуги муніципальна няня кожним з них, відсутність такої зайнятості є підставою для відмови у призначенні компенсації означеної послуги.
Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначено Законом України Про зайнятість населення від 05.07.2012р. №5067-VІ.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України Про зайнятість населення (тут і далі в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) зайнятість це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.
Пунктами 11 та 14 частини 1 статті 1 Закону України Про зайнятість населення визначено, що неповна зайнятість це зайнятість працівника на умовах робочого часу, що менший від норми часу, передбаченої законодавством, і може встановлюватися за договором між працівником і роботодавцем з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку; повна зайнятість - зайнятість працівника за нормою робочого часу, передбаченою згідно із законодавством, колективним або трудовим договором.
Згідно зі ст.2 Закону України Про зайнятість населення відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", іншими актами законодавства.
За приписами ч.3 ст.3 Закону України Про зайнятість населення зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про зайнятість населення до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства.
Таким чином, за приписами Закону України Про зайнятість населення до зайнятого населення, зокрема, належать як особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) відповідно до Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), так і особи, які працюють на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, в тому числі відповідно до норм Господарського та Цивільного кодексів України (далі ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до чинного законодавства виконання робіт, надання послуг фізичною особою може здійснюватися як на підставі трудового, так і цивільно-правового договору і основною їх відмінністю є те, що перші регламентуються КЗпП України, а інші - ЦК України.
Трудовий договір - це угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Своєю чергою, цивільно-правовий договір - угода між підприємством або фізичною особою-підприємцем й особою на виконання певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
Тобто, фактично, за цивільно-правовим договором фізична особа може виконувати разові завдання різного характеру (наприклад, підготовка окремих консультацій, або супровід судових справ), при цьому, оплата таких робіт має відбуватися після їх прийняття за результатом (після підписання відповідного акту прийому-передачі).
Разом з тим, за вищенаведеними приписами Закону України Про зайнятість населення про зайнятість особи може свідчити як робота такої особи за трудовим договором, так і робота особи за цивільно-правовим договором.
Наведене твердження також підтверджується приписами Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018р. №792 (далі Порядок №792), згідно з яким для надання статусу безробітного особи, які шукають роботу, при реєстрації безробітними у службі зайнятості, серед інших документів, зобов`язані подавати цивільно-правові договори, якщо такі ними укладались (п.17 Порядку №792), при цьому, періоди зайнятості за цивільно-правовими договорами зараховуються до страхового стажу, а укладення цивільно-правового договору під час перебування на обліку в центрі зайнятості є підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю та припинення реєстрації безробітних з дня його укладення (п.30 Порядку №792).
Так, п.30 Порядку №792 передбачено, що Центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного, зокрема, з дня: укладення цивільно-правового договору про виконання робіт (надання послуг).
У зв`язку із цим, невідкладно повідомляти центр зайнятості про укладення цивільно-правового договору є обов`язком безробітного, оскільки це є обставиною, що впливає на умови виплати допомоги по безробіттю та перебування в статусі безробітного, а, відтак укладення цивільно-правового договору і виконання робіт за ним (надання послуг) є безпосередньою зайнятістю особи, яка, як зазначалося вище, за умовами Закону України Про зайнятість населення, може бути як повною, так і неповною в залежності від часу виконуваної роботи відносно до норми часу, передбаченої законодавством.
Відмовляючи позивачеві у призначенні компенсації послуги «муніципальна няня», відповідач посилався саме на відсутність у ОСОБА_1 умов зайнятості.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач, будучи отримувачем послуги муніципальна няня та перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 01.11.2020р. уклала з ФОП ОСОБА_2 , як замовником, договір про надання послуг №0111/6, відповідно до умов якого ОСОБА_1 , як виконавець, зобов`язалась в порядку та на умовах, визначених цим договором, та відповідно до завдання замовника надати за винагороду замовнику певні послуги.
Укладення ОСОБА_1 цього цивільно-правового договору про надання послуг безпосередньо свідчить про те, що позивач є зайнятим населенням у розумінні приписів Закону України Про зайнятість населення, як особа, яка працює на умовах, передбачених законодавством, в тому числі відповідно до норм ЦК України за цивільно-правовим договором.
Крім того, судом встановлено, що станом на 31.01.2021 року позивач виконав свої зобов`язання за вищевказаним договором про надання послуг №0111/6 від 01.11.2020 року, що підтверджено Актом приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2021 року.
При цьому, відповідно до умов вказаного договору позивачеві сплачені грошові кошти за виконану роботу, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями, копії яких долучено до відповіді на відзив.
Судом також встановлено, що відповідачем факт зайнятості батька дитини не заперечується (останній є офіційно працевлаштованим, у спірний період в ТОВ «Баядера Логістик» працював а посаді начальника бази у департаменті з адміністративного забезпечення Бази ТОВ «Баядера Логістик»).
Вищевстановлені обставини свідчать про дотримання позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення компенсації послуги «муніципальна няня» за листопад 2020 року умов п. 5 Порядку №68 щодо зайнятості кожного з батьків дитини відповідно до Закону України Про зайнятість населення.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що рішення Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про відмову у призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» ОСОБА_1 за листопад 2020 року є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, суд зауважує, що у даному випадку права позивача порушені не певними діями відповідача (здійсненням посадовою особою своїх обов`язків), а саме прийнятим ним рішенням про відмову у призначенні компенсації послуги «муніципальна няня», тому, керуючись приписами ч.2 ст.9 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог і визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про відмову у призначенні компенсації послуги «муніципальна няня» ОСОБА_1 за листопад 2020 року, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на встановлення судом протиправності відмови відповідача у призначенні позивачеві компенсації послуги «муніципальна няня», а також враховуючи, що позивачем було подано усі передбачені Порядком №68 документи та дотримано усі необхідні умови для призначення такої компенсації, визначені цим Порядком, в тому числі документально підтверджено здійснення оплати цієї послуги за спірний період, суд, з метою відновлення порушеного відповідачем права позивача, доходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 компенсацію послуги «муніципальна няня» за листопад 2020 року у розмірі 1800,00грн.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 840,80грн., підлягають відшкодуванню на користь останнього шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідно до ч.1 ст.139 КАС України.
Крім того, позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3502,00грн., при вирішенні якого суд керуються наступними нормами КАС України.
Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Як зазначалося вище, за правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу останнім надано Договір про надання правничої допомоги №1712-С від 17.12.2020р., укладений з Адвокатським об`єднанням «Рівас».
Пунктом 1.1.1 вищезазначеного Договору передбачено, що замовник доручає Адвокатському об`єднанню представляти його інтереси з питань, пов`язаних прямо чи опосередковано з розглядом судової справи щодо оскарження рішення про відмову у призначенні компенсації послуги «муніципальна няня».
Відповідно до п.4.1 цього Договору за послуги, надані Адвокатським об`єднанням, замовник сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар (фіксований розмір та/або погодинна оплата) на підставі акта приймання-передач наданих послуг. Загальна вартість цього Договору не регламентується та складається із сум всіх актів приймання-передачі наданих послуг.
Відповідно до акта №1 прийому-передачі наданих послуг від 21.12.2020р. Адвокатським об`єднанням «Рівас» надано наступні послуги:
- консультація і роз`яснення норм чинного законодавства України з правових питань вартість години роботи 1020грн. 15хвилин 255грн.;
- правовий аналіз наданих документів, рекомендації щодо подальших дій - вартість години роботи 1020грн. 30хвилин 510грн.;
- складання процесуального документа (позовна заява про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії) - вартість години роботи 1020грн. 2 години 20 хвилин 2380грн.;
- складання процесуального документа (клопотання про розгляд справи без участі) - вартість години роботи 1020грн. 21хвилин 357грн.;
- всього 3502,00грн.
Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом із тим суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є явно не співмірним, або їх витрати не були необхідними у даній справі.
Дослідивши надані позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу документи, суд зазначає, що ані Договір про надання правничої допомоги №1712-С від 17.12.2020р., укладений з Адвокатським об`єднанням «Рівас», ані акт №1 від 21.12.2020р. прийому-передачі наданих за цим Договором послуг не містять інформації щодо того представництво інтересів позивача з питань, пов`язаних прямо чи опосередковано з розглядом судової справи щодо оскарження рішення про відмову у призначенні компенсації послуги «муніципальна няня», за який саме період мало місце у даному випадку, в той час, як з матеріалів справи слідує, що така компенсація може бути щомісячною, тобто таке представництво інтересів позивача може бути не разовим, водночас, прив`язки до певної справи ні в договорі, ні в акті не зазначено.
Крім того, хоча в акті прийому-передачі наданих послуг №1 від 21.12.2020р. і зазначено як дві різні послуги правовий аналіз наданих документів, рекомендації щодо подальших дій та складання процесуального документа (позовна заява про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії), проте, суд звертає увагу, що такі складові правничої допомоги це фактично є однією послугою (складовою), пов`язаною з підготовкою позовної заяви.
Також суд зауважує, що вказаний перелік наданих послуг не є конкретизованим, а містить лише загальні поняття наданих послуг без прив`язки до конкретної справи та її обставин, а саме: не зазначено перелік документів, з якими проведено ознайомлення, не конкретизовано позовну заяву (не зазначені сторони у справі) тощо.
До того ж, на думку суду, ціна наданих послуг - 3502,00грн. не є співмірною з ціною позову 1800,00грн.
За наведених обставин, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу і, виходячи з критеріїв співмірності та реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, вважає за необхідне присудити до відшкодування такі витрати у розмірі 1500,00грн., а у стягненні з відповідача решти витрат відмовити.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова