Справа № 260/572/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/572/19 пров. № А/857/3115/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Онишкевича Т.В.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Рейті С.І.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді о 15 год. 32 хв. 26 листопада 2020 року у справі №260/572/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2019 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , просила визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.03.2019 №49 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 », стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 75 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент проведення службового розслідування згідно з документами бухгалтерського обліку медичної служби у військовій частині НОМЕР_1 санітарний інструктор медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 є особою, відповідальною за зберігання медичного майна. Суд першої інстанції вказав, що під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 вказане вище майно медичної служби до медичної служби військової частини НОМЕР_1 не передавалося, будь-яку інформацію про місце знаходження вказаного медичного майна ОСОБА_1 в ході проведення службового розслідування не повідомила. Суд першої інстанції зазначив, що прямою дійсною шкодою, заподіяною військовій частині є відсутність (нестача) вказаного майна медичної служби, відповідальність за зберігання якого несе старший сержант ОСОБА_1 згідно даних бухгалтерського обліку військової частини НОМЕР_1 . Суд першої інстанції зазначив, що вина старшого сержанта ОСОБА_1 полягає у порушенні вимог ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої на кожного військовослужбовця покладається обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, порушенні ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відповідно до якої кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконаних завдань, доручених йому за посадою. Суд першої інстанції вказав, що в акті службового розслідування наведено внаслідок яких конкретних винних протиправних дій позивача настала пряма дійсна шкода, а також проведеним службовим розслідуванням встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача та фактом нестачі медичного майна. Суд першої інстанції дійшов висновку, що, приймаючи оскаржене рішення в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності відповідач діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем неодноразово заявлялось про фактичну неможливість передачі і отримання майна, вказаного у накладній №12 від 07.12.2018. Скаржник вказує, що службове розслідування проведено необ`єктивно, неповно та упереджено. Скаржник зазначає, що податкова накладна №12 від 07.12.2018 не могла бути використана для цілей бухгалтерського обліку і не підтверджує факт господарської операції відображеної у ній. Скаржник вважає, що забезпечення є відмінним від передачі на зберігання, оскільки передбачає зовсім інший обсяг дій особи, якій передається майно. Скаржник звертає увагу, що наказ, що є підставою для передачі майна в межах військової частини позивачу не доводився, такого не було. Зазначає, що відповідачем не надано акт позапланової обов`язкової інвентаризації майна медичної служби за 2018 рік з підписом позивача. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не забезпечив повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи.

В судове засідання 15.04.2021 представник відповідача не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, від позивача та представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень статті 229 та 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України з 13.11.1997.

Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 27.03.2019 №46 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 » за порушення статтей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України санітарного інструктора медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності оголошено «Догану», та на підставі абзацу 6 пункту 13 розділу ІІІ Постанови Верховної ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР притягнуто до повної матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі на загальну суму 231 373, 87 грн.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 20.03.2019 від начальника медичної служби начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 надійшов рапорт за вхідним № 516, в якому старший лейтенант ОСОБА_3 вказує на те, що нею виявлено нестачу медичного майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 , а саме: аптечка АМЗІ 16 штук, аптечка першої медичної допомоги загального призначення (США) 45 штук. Нестачу старшим лейтенантом ОСОБА_3 виявлено під час здавання справ та посад старшого санітарного інструктора медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 .

На підставі поданого рапорту, відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №61 від 20.03.2019 «Про призначення службового розслідування за фактом нестачі майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 » заступником командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 22.11.2017, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №300 від 16.07.1997, проведено службове розслідування за фактом виявлення нестачі медичного майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 .

За результатом проведеного службового розслідування складено акт, відповідно до висновків якого в ході проведення службового розслідування встановлено нестачу майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 231 373,87 грн., яка виникла внаслідок протиправної поведінки старшого сержанта ОСОБА_1 , що полягає в порушенні вимог статтей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та проявляється в бездіяльності, а саме незабезпечення надійного збереження майна медичної служби Військової частини НОМЕР_1 , переданого під звіт для зберігання у період з 07.12.2018 по 20.03.2019.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з статтею 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення (стаття 27 Статуту).

Згідно із статтями 1, 2, 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу, (далі Дисциплінарний статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Догана, положеннями Дисциплінарного статуту визначена як один із видів дисциплінарного стягнення.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, частиною 1 статті 83 цього Дисциплінарного статуту встановлено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України встановлено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608, в редакції станом на день винесення оскаржуваного наказу, (далі - Порядок №608) відповідно до пункту 2 Розділу І якого службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 7 Розділу І Порядку №608 службове розслідування за фактами заподіяння державі матеріальної шкоди проводиться з дотриманням вимог Постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі».

Пунктами 8, 9 Розділу ІІІ Порядку №608 встановлено, що особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 1 Розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

В поясненнях, наданих під час проведення службового розслідування, 25.03.2019 начальник медичної служби начальник медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант медичної служби ОСОБА_3 пояснила, що 18.03.2019 старший сержант ОСОБА_1 приступила до здавання посади санітарного інструктора медичного пункту військової частина НОМЕР_1 . В ході здавання посади старший сержант ОСОБА_1 повинна була здати старшому лейтенанту медичної служби ОСОБА_3 медичне майно. Станом на 20.03.2019 року (останній день терміну здавання посади) старшим сержантом ОСОБА_1 не здано наступне медичне майно 16 аптечок АМЗІ та 45 аптечок першої медичної допомоги загального призначення (США).

Вказане майно медичної служби видано старшому сержанту ОСОБА_1 згідно з накладною № 12 від 07.12.2018 для повноцінного та своєчасного медичного забезпечення підрозділів військової частини НОМЕР_1 . Про втрату або відсутність медичного майна від старшого сержанта ОСОБА_1 старшому лейтенанту медичної служби ОСОБА_3 у письмовій або усній формі доповіді не надходило.

В поясненнях, наданих 25.03.2019 санітарним інструктором медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 , вказано, що 18.03.2019 вона приступила до здавання посади санітарного інструктора медичного пункту військової частини НОМЕР_1 . 20.03.2019 старший сержант ОСОБА_1 підійшла з обхідним листом до начальника медичної служби начальника медичного пункту старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_3 та виявила, що за нею рахується медичне майно, а саме: 45 аптечок першої медичної допомоги загального призначення, 16 аптечок АМЗІ, які, як вказує старший сержант ОСОБА_1 , не отримувала. Зазначає, що перебуваючи в районі проведення операції об`єднаних сил підписувала лише накладні на видавання їй лікарських препаратів та перев`язувального матеріалу для надання медичної допомоги військовослужбовцям на ротному опорному пункті «Пума», де перебувала.

Також, старший сержант ОСОБА_1 в своєму поясненні вказує, що накладну №12 від 07.12.2018, яку вона отримала 21.03.2019 бачила вперше та не підписувала такої.

В поясненнях, наданих під час проведення службового розслідування, помічник командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальник фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_4 вказав, що накладна № 12 від 07.12.2018 проведена по книзі кількісно-сумового обліку медичної служби військової частини НОМЕР_1 , згідно з якою на матеріально-відповідальному зберіганні у старшого сержанта ОСОБА_1 рахується майно, а саме: аптечка першої медичної допомоги загального призначення (США) в кількості 45 одиниць та аптечка АМЗІ в кількості 16 одиниць. Капітан ОСОБА_4 вказує, що актами № 15 та № 20 проведено списання з бухгалтерського обліку 14 одиниць аптечок АМЗІ та оприбутковано сумку-укладку медичну для комплекту АМЗІ у кількості 14 одиниць і ножиці в кількості 14 одиниць відповідно до актів № 14 та № 19 розукомплектування аптечки індивідуальної АМЗІ. Вказує, що станом на 26.03.2019 за даними бухгалтерського обліку військової частини НОМЕР_1 на відповідальному зберіганні відповідно до даних регістрів та обліку за старшим сержантом ОСОБА_1 рахується 45 аптечок першої медичної допомоги загального призначення (США), 2 аптечки АМЗІ, 14 штук сумок укладок медичних для комплекту АМЗІ та 14 штук ножиць.

В акті службового розслідування зазначено, що вивчивши документи бухгалтерського обліку військової частини НОМЕР_1 , а саме Книгу кількісно-сумового обліку медичної служби (рах.№ 1512) військової частини НОМЕР_1 (по номенклатурі 2019 року № 68) встановлено, що згідно сторінки 15 вказаної книги за старшим сержантом ОСОБА_1 станом на 02.01.2019 рахується 45 аптечок першої медичної допомоги загального призначення (США), які передалися старшому сержанту ОСОБА_1 накладною № 12 від 07.12.2018 (дата запису в книзі 23.12.2018). Відповідно до сторінки 14 Книги кількісно-сумового обліку медичної служби (рах. № 1512) військової частини НОМЕР_1 (по номенклатурі 2019 року № 68) встановлено, що накладною на видавання військового майна у військовій частині НОМЕР_1 №12 від 07.12.2018 старшому сержанту ОСОБА_1 передано 16 аптечок АМЗІ (дата запису в книзі 20.12.2018). В подальшому, актом списання № 15 від 08.12.2018 7 аптечок АМЗІ списано з старшого сержанта ОСОБА_1 . Підстава для списання лікарські засоби були використані за прямим призначенням для надання першої медичної допомоги (дата запису в книзі 29.12.2018).

Після цього 23.12.2018 актом списання № 20 від 23.12.2018 7 штук аптечок АМЗІ списано з старшого сержанта ОСОБА_1 . Підстава для списання лікарські засоби були використані за прямим призначенням для надання першої медичної допомоги (дата запису в книзі 29.12.2018).

Сумка-укладка медична для комплекту АМЗІ (чохол від аптечки АМЗІ) в кількості 14 штук та ножиці в кількості 14 штук оприбутковано в бухгалтерії військової частини НОМЕР_1 , як залишки після розукомплектування 14 аптечок АМЗІ актами № 14 від 08.12.2018 та № 19 від 22.12.2018. Матеріально-відповідальною особою за вказані 14 сумок-укладок медичних для комплекту АМЗІ та ножиць в кількості 14 штук є старший сержант ОСОБА_1 згідно з Книгою кількісно-сумового обліку медичної служби (рах. № 1512) військової частини НОМЕР_1 (по номенклатурі 2019 року № 68). В актах розукомплектування № 14 від 08.12.2018 та № 19 від 22.12.2018, старший сержант ОСОБА_1 вказана як відповідальна особа за зберігання і утримання матеріальних засобів.

Отже, на момент проведення службового розслідування згідно з документами бухгалтерського обліку медичної служби у військовій частині НОМЕР_1 санітарний інструктор медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 є особою, відповідальною за зберігання наступного медичного майна: аптечка першої медичної допомоги загального призначення (США) 45 штук вартістю 4994,31 грн. за одиницю; аптечка АМЗІ 2 штуки вартістю 1837,96 грн. за одиницю; сумка-укладка медична для комплекту АМЗІ 14 штук вартістю 167,00 грн. за одиницю; ножиці 14 штук вартістю 44,00 грн. за одиницю.

Під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 вказане вище майно медичної служби до медичної служби військової частини НОМЕР_1 не передавалося, будь-яку інформацію про місце знаходження вказаного медичного майна ОСОБА_1 в ході проведення службового розслідування не повідомила. Стосовно наявності у старшого сержанта ОСОБА_1 вказаного вище медичного майна остання повідомила, що таке майно у неї відсутнє та вона його не отримувала. Нестача майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 допущена ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків санітарного інструктора медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

Так, відповідно до підпункту 3.1.7 пункту 3.1 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300, у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових осіб, вказаних у статтях 3.1.3-3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають, зокрема, начальник медичної служби.

Згідно з пунктом 2 Розділу І Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 17.08.2017 № 440, (далі Інструкція №440) матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Пунктами 5,6 Розділу І Інструкції №440 облік військового майна у Збройних Силах є складовою частиною бухгалтерського обліку та являє собою систему обробки та підготовки інформації, необхідної для прийняття управлінських рішень щодо забезпечення військових частин Збройних Сил матеріальними цінностями. Обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним.

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІ Інструкції №440 первинними документами є накладні, вимоги, відомості, акти, атестати та інші документи, які призначені для оформлення і підтвердження здійснених господарських операцій, що пов`язані з рухом і зміною вартісного та якісного (технічного) стану військового майна, і є підставою для записів облікових даних в облікових регістрах.

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР, чинне на час винесення оскаржуваного наказу, (далі Положення), відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Приписами 3 Розділу І Положення встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність (пункт 8 Розділу І Положення).

Відповідно до пункту 17 Розділу IV Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Пунктом 18 Розділу IV Положення встановлено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (пункту 19 Розділу IV Положення).

Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Важливим є встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.

Згідно зі статтею статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, за наслідками проведеної за клопотанням позивача судово-почеркознавчої експертизи на вирішення якої поставлено питання чи виконаний підпис у накладній № 12 від 07.12.2018 громадянкою ОСОБА_1 (позивачем) власноручно або іншою особою, спростовано твердження останньої про те, що підпис у загаданій накладній їй не належить. За висновком експерта № 4/275 від 30.09.2019 року, підпис у накладній № 12 від 07.12.2018 у графі «Отримав (прийняв)» виконаний громадянкою ОСОБА_1 .

Таким чином, з отриманих пояснень в ході службового розслідування та наявних у військовій частині НОМЕР_1 документів встановлено, що позивач як матеріально-відповідальна особа за передане для зберігання майно медичної частини згідно з накладною № 12 від 07.12.2018 допустила бездіяльність щодо збереження майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 переданого їй під звіт для зберігання, що призвело до заподіяння прямої дійсної шкоди нестачі майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 . Відсутність майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 (нестача) допущена старшим сержантом ОСОБА_1 з необережності.

Відповідно до пункту 10 Розділу IІ Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Загальна сума нестачі майна медичної служби військової частини НОМЕР_1 складає 231373,87 грн.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції суд вважає вірним висновки суду першої інстанції, що приймаючи оскаржуване рішення в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності відповідач діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому такий є правомірними та не підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі №260/572/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 26.04.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України