Справа № 520/6399/21
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26.04.2021 р. № 520/6399/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Севастьяненко К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця Чепурного Віталія Миколайовича (вул. Преображенська, буд. 23, оф. 32, м. Київ, 03110, третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

-поновити процесуальний строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 64959410 від 25 березня 2021 року;

-визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №64959410 від 25 березня 2021 року винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чепурним Віталієм Миколайовичем про примусове виконання виконавчого листа № 760/16915/20 виданого 23 березня 2021 року;

-судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 25.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Через канцелярію суду від третьої особи надійшло клопотання, згідно змісту якого останній просить суд провадження у справі №520/6399/21 закрити.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що 05.04.2021 р. ухвалою Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/5391/21 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Чепурного В. М. про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64959410 від 25.03.2021 року винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чепурним В.М. про примусове виконання виконавчого листа №760/16915/20 виданого 23.03.2021 року. Крім того, у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва наявна справа №760/9579/21 про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64959410 від 25.03.2021 року винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чепурним В.М. про примусове виконання виконавчого листа №760/16915/20 виданого 23.03.2021 року. До того ж, виконавчий документ №760/16915/20 виданий Солом`янським районним судом м. Києва, тобто в межах цивільних правовідносин.

Через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання, згідно змісту якого останній просить суд провадження у справі №520/6399/21 закрити.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та подані клопотання, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) наголосив, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, насамперед цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно- правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі №5028/16/2/2012 дійшла висновку, що:

6.16. Оскільки чинне законодавство не регулює іншим чином порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то у такому випадку застосовується частина перша статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

6.17. Отже, оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

6.18. Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц (провадження № 14- 19гс 18) від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 12 вересня 2018 року справі № 906/530/17 (провадження №12-213гс18).

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Ураховуючи викладене, очевидним є висновок, що рішення, дії та бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду виключно у таких випадках:

якщо відповідний адміністративний суд є судом, який видав виконавчий документ (частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»);

якщо до відповідного адміністративного суду оскаржується рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів (частина 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»);

якщо до відповідного адміністративного суду оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність виконавця, вчинені в межах зведеного виконавчого провадження (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі №5028/16/2/2012).

Ухвалою суду від 15.04.2021 витребувано у відповідача завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №64959410.

Ухвалою суду від 16.04.2021 витребувано у Приватного виконавця Чепурного Віталія Миколайовича інформацію та докази на її підтвердження щодо обставин зведення ВП № 64959410 з іншими виконавчими провадженнями в порядку ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження". Запропоновано у випадку існування вказаної обставини надати належним чином посвідчені матеріали даного зведеного виконавчого провадження.

Представником відповідача 22.04.2021 надано завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №64959410.

З матеріалів виконавчого провадження №64959410 встановлено, що останнє відкрито на підставі виконавчого листа у справі №760/16915/20 від 23.03.2021, який виданий Солом`янським районним судом м. Києва.

Таким чином, виконавче провадження не приєднувалося до зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно приписів статті 451 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори про оскарження дій органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання рішень, ухвал, постанов судів прийнятих в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний правовий підхід щодо визначення юрисдикції розгляду спорів означеної застосував Верховний Суд у постанові від 31.01.2018 №520/17676/14-а.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Також судом з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі №520/5391/21 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця Чепурного Віталія Миколайовича (вул. Преображенська, 23, офіс 32, м. Київ, 03110) про визнання дій протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64959410 від 25 березня 2021 року.

Роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України, тобто до Солом`янського районного суду м. Києва.

Інших обставин щодо можливості звернення позивача до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №64959410 від 25 березня 2021 року та розгляду даного позову за правилами Кодексу адміністративного судочинства України судом не встановлено.

Крім того, третя особа та представник відповідача посилаються на те, що позивач звернувся і до Солом`янського районного суду м. Києва, однак, станом на день постановляння даної ухвали відомості про відкриття провадження за позовом відсутні.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Частиною другою статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи висновок суду про обґрунтованість клопотань про закриття провадження у справі, клопотання позивача про поновлення процесуального строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 64959410 від 25 березня 2021 року розгляду не підлягає.

Керуючись ст. 238, 243, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі - задовольнити.

Клопотання представника Приватного виконавця Чепурного Віталія Миколайовича про закриття провадження у справі - задовольнити.

Закрити провадження у справі №520/6399/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Чепурного Віталія Миколайовича, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Севастьяненко К.О.