Справа № 380/2046/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/2046/20 пров. № А/857/5289/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Онишкевича Т.В.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Качур Р.П.) про встановлення судового контролю, постановлену у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 16 год. 00 хв. 09 лютого 2021 року у справі №380/2046/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2021 ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень, та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, просила: - винести окрему ухвалу за статтею 382 КАС України про визнання протиправними дій, вчинених Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області, та встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 у справі №380/2046/20, яке вступило в законну силу 07.09.2020; - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати заборгованості по пенсії ОСОБА_1 в сумі 50775,00 грн буде здійснено після виділення додаткових коштів з Державного бюджету України; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню статті 370 КАС України виконати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 у справі № 380/2046/20; - встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області строк для надання відповіді про виконання вказівок окремої ухвали 30 календарних днів від дня її отримання; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати до суду звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 у справі № 380/2046/20 протягом 30 днів з дати набрання окремою ухвалою суду законної сили.

Позивачка у судовому засіданні суду першої інстанції заяву підтримала в частині встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та просила встановити судовий контроль згідно із ст. 382 КАС України, в решті заяву просила не розглядати.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року заяву задоволено: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 15.04.2020 у справі № 380/2046/20 у 30-денний строк з дня набрання ухвалою законної сили.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду від 15.04.2020 в частині виплати пенсії позивачу із урахуванням раніше проведених виплат, починаючи з 01 січня 2018 року, з розрахунку 90% грошового забезпечення відповідачем не виконано. Суд першої інстанції вказав, що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що заявником не наведено жодного доказу невиконання, ухилення чи створення перешкод відповідачем для виконання рішення. Скаржник вказує, що виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень може бути здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України та не залежить від відповідача. Скаржник зазначає, що інших фінансових можливостей відповідач не має.

В судовому засіданні 15.04.2021 представник відповідача подану апеляційну скаргу підтримав, позивач щодо апеляційної скарги заперечила, просила залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення з 01 січня 2018 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% сум грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з розрахунку 90% грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2018 року, з урахуванням проведених виплат.

Вважаючи, що відповідач відмовляється остаточно виконувати рішення суду, яке набрало законної сили, не вжив ніяких заходів щодо остаточного його виконання, ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою щодо встановлення судового контролю.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений статтею 382 КАС України згідно з положеннями якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, установити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, вправі суд, який ухвалив судове рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи, запобігає неналежному виконанню обов`язків, пов`язаних зі змістом задоволених позовних вимог. Підставами застосування таких заходів впливу є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що вказують на протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, встановленому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 зазначив, що механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду. Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Цей обов`язок не залежить від того, подала особа, на користь якої прийнято рішення, заяву чи виконавчий лист. Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України. При цьому, передбачені статтею 382 КАС України процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України. При цьому, передбачені статтею 382 КАС України процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем не подані належні та допустимі докази виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року.

Як вбачається з листів відповідача від 21.10.2020, від 05.11.2020, від 29.01.2021 адресованих позивачу, що на виконання вказаного судового рішення здійснено нарахування пенсії, загальний розмір пенсійної виплати з 01.11.2020 становитиме 9139,50 грн., доплата за період з 01.01.2018 по 31.10.2020 становить 50775 грн., виплата зазначених коштів буде здійснена після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України. Виплата коштів включена в Реєстр судових рішень 20.10.2020 за №77891 виконання яких здійснюється за окремою програмою та підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, після виділення їх на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів з Державного бюджету України.

Відповідно до долученого до матеріалів справи перерахунку пенсії, розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії, пенсія ОСОБА_1 перерахована з 01.11.2020 на виконання рішення суду від 15.04.2020 у справі №380/2046/20.

13.11.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63588814.

За практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Шмалько проти України», суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків».

Водночас, практична ефективність інституту судового контролю у соціальних справах залежить від наявності дієвого законодавчого механізму, розширення меж дискреційних повноважень державних органів щодо шляхів виконання судового рішення.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що невиконання рішень, постановлених національними судами, є системною проблемою України, яка констатована у багатьох рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, заява № 40450/04,) ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до неї та вказав, що вони є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту.

Рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі «Бурмич та інші проти України» (Burmych and Others v. Ukraine, заява № 46852/13) є продовженням пілотного рішення у зазначеній вище справі. У цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що в рамках процедури пілотного рішення одним із найважливіших завдань є спонукання держави-відповідача до запровадження засобу юридичного захисту для всіх потерпілих від системного порушення, а відповідальність за надання відшкодування обов`язково покладатиметься на національні органи влади. У цій справі заявники скаржилися на невиконання або тривале невиконання рішень національних судів, ухвалених на їхню користь, і з цих підстав стверджували про порушення Україною їхніх прав, гарантованих статтями 6, 13 Конвенції, а також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ відзначив, що порушені заявниками питання вже вирішувалися у згаданому пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», проте Україна не забезпечила ефективного виконання цього рішення, що зумовило лише зростання кількості аналогічних заяв.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку наведеним заявником обставинам, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 15.04.2020 у справі № 380/2046/20.

Враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дотримано норми процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 312, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року про встановлення судового контролю у справі № 380/2046/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 23.04.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України