Справа № 420/12707/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: Марченко В.В. за паспортом

від відповідача: Запухлий Р.В.- за Витягом

третя особа: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Ак. Сахарова, буд. 34-А), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» (, місцезнаходження: 78595, Івано-Франківська обл., смт. Ворохта, вул. Д. Гадицького, 118) про визнання протиправним та скасування наказу №9-565/15-20 СГ від 18.05.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 19 листопада 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76014, м. Івано-Франківськ, вул.. Ак. Сахарова, буд. 34-А) про визнання протиправним та скасування наказу №9-565/15-20 СТГ від 18.05.2020 року та зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2, 0 га за межами населеного пункту с. Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області за межами пункту.

Позовна заява обґрунтована тим, що на виконання рішення суду по справі № 420/1665/19 18.05.2020 року відповідачем було видано наказ 9-565/15-20-СГ, яким позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав невідповідності ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, а саме: вказаний у клопотанні об`єкт відноситься до земель лісогосподарського призначення (згідно з відомостями Державного земельного кадастру).

Позивач вважає, що оскаржуваним наказом порушено земельне право позивача на безоплатне отримання земельної ділянки у власність на підставі ст.118 ЗК України.

Так, позивач зазначив, що позивачем додано видруківку єкрану монітору із зображенням публічної кадастрової карти, з якої випливає, що спірна земельна ділянка розташована на відстані більш ніж 400 метрів від земель що мають лісогосподарське призначення.

Таким чином, позивач вважає, що твердження відповідача про лісогосподарське призначення спірної земельної ділянки є хибними та не підтверджено відомостями ДЗК, а тому відмова відповідача, що викладена в наказі № 9-565/15-20-СГ від 18.05.2020 не може бути правомірною за відсутності в оспорюваному наказі законної мотивації для відмови.

Також позивач звернув увагу, що відповідач вже вдруге розглядає ту саму заяву позивача про надання дозволу, проте підстави та зміст відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як у перший раз, та і другий раз суперечать ст. 118 ЗК України. Перший раз позивач оскаржував дії відповідача в рамках справи № 420/1665/19 та у задоволенні позовних вимог про зобов`язання видати наказ про надання дозволу було відмовлено та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача, надавши можливість скористатися начебто наявними дискреційними повноваженнями.

Позивач вважає, що у відповідача у складеній ситуації відсутні дискреційні повноваження, про що свідчить висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.04.2020 року по справі № 812/1313/18.

Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

У встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вхід. №266/21 від 04.01.2021 року), в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що відповідачем на підставі та у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, ЗК України видано наказ від 18.05.2020 року №9-565/15-20 СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яремчанської міської ради, у зв`язку з невідповідністю частині 4 статті 122 ЗК України, а саме вказаний у клопотанні об`єкт відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Ухвалою від 18 грудня 2020 року забезпечено проведення судових (підготовчих) засідань по справі № 420/12707/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду на онлайн платформі «Easy Con» з використанням ЕЦП сторін.

Ухвалою від 25 січня 2021 року доручено Івано-Франківському окружному адміністративному суду (місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 46) забезпечити проведення підготовчого засідання, призначеного на 12 лютого 2021 року нам 15 годину 00 хвилин в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 25 січня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження по справі №420/12707/20 - на 30 днів.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 25 січня 2021 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державне підприємство «Ворохтянське лісове господарство» (, місцезнаходження: 78595, Івано-Франківська обл., смт. Ворохта, вул. Д. Гадицького, 118).

Ухвалою від 19 лютого 2021 року доручено Івано-Франківському окружному адміністративному суду (місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 46) забезпечити проведення підготовчого засідання, призначеного на 05 березня 2021 року нам 15 годину 00 хвилин в режимі відеоконференції.

До суду 22 лютого 2021 року (вхід. № ЕА/359/21) надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що обов`язок доведення неналежності земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення покладено саме на відповідача.

Відповідачем надано заперечення на відзив (вхід. № ЕП/6436/21), відповідно до яких він наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 15 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

На відкритому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа на відкрите судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином та завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши у вступному слові пояснення позивача та представника відповідача, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

Так, суд встановив, що 30.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області з заявою про передачу у власність безоплатно земельної ділянки, що розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради орієнтовний розмір земельної ділянки до 2,0000 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (01.03) з метою подальшого розміщення пасіки, господарських будівель для потреб пасічного господарства та жилого будинку. Бажана земельна ділянка розташована між земельною ділянкою з кадастровим номером № :06:001:0006 та земельною ділянкою з кадастровим номером :16:002:0070.

До клопотання позивач надав: копію всіх сторінок паспорта громадянина України, копію довідки про присвоєння реєстраційного номера платника податків, графічний малюнок із зазначенням місця розташування вибраної ділянки, копію першого аркушу Ветеренарно-санітарного паспорту пасіки, розташованої в Одеській області (а.с.9-15).

Суд встановив, що листом ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 05.03.2019 року вих. № М-137/0-202/0/20-19, відповідач, посилаючись на неможливість встановлення з долучених до клопотання матеріалів чи запитувана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с. Яблуниця, і чи відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами с. Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради (а.с. 4).

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до суду та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року по справі № 420/1665/19 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою, що оформлена листом від 05.03.2019 року вих. № М-137/0-202/0/20-19.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території біля села Яблуниця, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області та надати відповідний дозвіл або відмовити у надані дозволу, виключно з підстав визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року по справі № 420/1665/19 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року - змінено, виклавши третій абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 30 січня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 гектара, що розташована за межами с. Яблуниця Яблунецької сільської ради Яремчанської міської ради.»

В решті - залишено без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року.

У постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року по справі № 420/1665/19 зазначено таке: «При цьому, в межах спірних правовідносин позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в області з відповідною заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а не із зверненням про надання інформації.

Між тим, за наслідками розгляду отриманої заяви суб`єкт владних повноважень мав прийняти відповідне управлінське рішення, а не направляти особі відповідь у формі листа.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що відправлений Головним управлінням Держгеокадастру лист, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.

Крім того, варто зазначити, що позивачем у своїй заяві зазначено кадастрові номери земельних ділянок, розміщених навколо бажаної земельної ділянки, а також надано відповідні графічні матеріали, з яких Держгеокадастр, як розпорядник відповідної інформації, мав встановити місце бажаної особою ділянки.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суб`єктом владних повноважень допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду поданої позивачем заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

При цьому, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вказаним обставинам, а як наслідок помилково розцінено направлений Головним управлінням Держгеокадастру лист, як протиправну дію суб`єкта владних повноважень.

Між тим, колегією суддів не приймаються посилання апелянта на відсутність у позивача права на отримання бажаної земельної ділянки, так як правова оцінка останнім може бути надана судом лише при перевірці правомірності прийнятого за наслідком розгляду заяви позивача наказу Держгеокадастру».

Суд встановив, що в межах примусового виконання виконавчого листа від 09.01.2020 № 420/165/19, виданого Одеським окружним адміністративним судом відповідачем розглянуто заяву позивача від 30 січня 2019 року та видано наказ № 9-565/15-20 СГ від 18.05.2020 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», відповідно до якого відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту с. Яблуниця Яремчанскої міської ради Івано-Франківської області із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з підстав невідповідності частині 4 статті 122 ЗК України, а саме вказаний у клопотанні об`єкт відноситься до земель лісогосподарського призначення (згідно з відомостями Державного земельного кадастру (а.с.8).

Суд встановив, що ГУ Дрежгекадастру в Івано-Франківській області надіслано до Відділу у м. Яремчому Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області листа «Про розгляд клопотання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» та листом від 14.05.2020 року вих. № 226/415-20.0.331 Міське управління у Надвірнянському районі м. Яремчому направило відповідне викопіювання з кадастрової карти (а.с.49-51), відповідно до якого цільове призначення земельної ділянки, що розташована в межах :06:001 для ведення лісового господарства і пов`язаних послуг.

Також матеріалами справи підтверджено, що ГУ Дрежгекадастру в Івано-Франківській області після видання наказу та в ході розгляду даної справи направило до Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» лист від 28.12.2020 року № 19-9-0.6-7570/0/2-20 «Про надання інформації», в якому просило надати інформацію щодо цільового призначення спірної земельної ділянки та викопіювання з матеріалів лісовпорядкування Яремчанського лісництва, а саме кварталу, де розташована спірна земельна ділянка (та сусідні ділянки з кадастровим номером :06:001:0006; :16:002:0070), а також інформацію чи перебуває дана ділянка в користуванні Ворохтянського ЛГ. (а.с. 54-55).

На цей лист відповідачем отримана відповідь Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» від 28.12.2020 року про те, що зазначена у листі земельна ділянка ймовірно відноситься до кварталу № 1 виділа № 8;9;10 Кремінцівського лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ» (а.с. 57-58).

Позивач зазначав, що копія вказаного листа, яка подана до суду, не належним чином засвідчена.

Також до суду надано лист Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» від 24.03.2021 року № 635/0/1-21, в якому зазначено, що в результаті глибшого аналізу Публічної кадастрової кати України щодо земельної ділянки, що є предметом спору у цій справі, дана земельна ділянка відноситься до кварталу № 1 виділа: № 8;9;10 Кремінцівського лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ» та на вищевказаний квартал та ділянки Ворохтянському державному лісовому підприємству видано державний акт на право постійного користування землею ІІ-Ф № 00018 від 11.05.2001 року, а також копію розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 07.02.1996 року № 85 з додатками «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» та рішення Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 09.08.1995 року «Про землі лісового фонду», в яких зазначено про передачу земель лісового фонду в постійне користування Ворохтянському держлісгоспу.

Суду надано копію державного акту на право постійного користування землею ІІ-Ф № 00018 від 11.05.2001 року, виданого Державному лісогосподарському підприємству, про передачу у постійне користування 318 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування для ведення лісового господарства, відповідно до рішення Яблуницькою сільською радою від 09 січня 2001 року № 113.

Позивачем зроблений запит до виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області та отримано відповідь листом від 18.11.2020 року № 70/01-29/23 про те, що в справах переданих на зберігання до архівного відділу Яремчанської міської ради Яблуницькою сільською радою, рішення сільської ради № 113 від 09.01.2021 року немає.

Тому позивач просить суд не приймати надані відповідачем докази, оскільки відносно них виникає сумнів щодо їх достовірності.

Не погоджуючись із зазначеним наказом, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надані учасниками справи пояснення у вступному слові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать частковому задоволенню, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із застосування таких норм матеріального права.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ст.19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частинами 2, 3 ст.22 Земельного кодексу України передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч.1 ст.55 Земельного кодексу України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Згідно з ч.1 ст.57 Земельного кодексу України, земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Відповідно до п б ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом б ч.1 ст.121 передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК.

У свою чергу суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень має бути мотивованим, ґрунтуватися на відповідних доказах.

Так, суд встановив, що відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач виходив з підставі невідповідності ч.4 ст.122 ЗК України, а саме: те, що бажана земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення (згідно з відомостями Державного земельного кадастру).

Оцінюючи надані сторонами докази, застосовуючи вище перелічені норми матеріального права, суд дійшов такого висновку.

Як встановлено судом із наведених вище обставин суть спору полягає у правильності визначення відповідачем цільового призначення спірної земельної ділянки.

З наявних у справі доказів, суд встановив, що у справі відсутні докази належності спірної земельної ділянки до сільськогосподарського призначення.

На судовому засіданні позивач пояснив, що звертаючись із заявою від 30.01.2019 року про отримання безоплатно у власність вказаної земельної ділянки, він відходив з того, що ця земельна ділянка не відноситься до інших категорій земель, отже є землею сільськогосподарського призначення.

Відповідач наполягає на тому, що ця земельна ділянка є землею лісогосподарського призначення, з посиланням на відповідне викопіювання з кадастрової карти від 22.08.2019 року № 207/415-19-0.202 та інформацію щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :06:001 від 22.08.2019 року, відповідно до якого цільове призначення земельної ділянки, що розташована в межах :06:001 для ведення лісового господарства і пов`язаних послуг (а.с.49-51).

Однак, суд вважає, що вказане викопіювання та інформація щодо земельної ділянки не є достатнім доказом підтвердження того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового господарства, оскільки останні не містять позначення бажаної земельної ділянки на вказаному викопіюванні, а також інформації про те, що бажана земельна ділянка розташована саме в межах :06:001.

Також з матеріалів справи не вбачається, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем було досліджено та оцінено, що бажана земельна ділянка розташована між земельною ділянкою з кадастровим номером № :06:001:0006 та земельною ділянкою з кадастровим номером :16:002:0070, які відповідно до даних Публічної кадастрової карти України (https://map.land.gov.ua) за цільовим призначенням не відносяться до земель лісогосподарського призначення, а відносяться: земельна ділянка № :06:001:0006 до 01.03 - для ведення особистого селянського господарства Для ведення особистого селянського господарства та № :16:002:0070 до -02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем прийнято оскаржуваний наказ необґрунтовано тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що є правовою підставою для визнання протиправним та скасування наказу від 18.05.2020 року №9-565/15-20 СГ.

Судом відхиляються посилання відповідача на листи Державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» від 28.12.2020 року, від 24.03.2021 року № 635/0/1-21 про те, що зазначена у листі земельна ділянка ймовірно відноситься до кварталу № 1 виділа № 8;9;10 Кремінцівського лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ» (а.с. 57-58) та про те, що в результаті глибшого аналізу Публічної кадастрової кати України щодо земельної ділянки, що є предметом спору у цій справі, дана земельна ділянка відноситься до кварталу № 1 виділа: № 8;9;10 Кремінцівського лісництва ДП «Ворохтянське ЛГ» та на вищевказаний квартал та ділянки Ворохтянському державному лісовому підприємству видано державний акт на право постійного користування землею ІІ-Ф № 00018 від 11.05.2001 року, та копію розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 07.02.1996 року № 85 з додатками «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» та рішення Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 09.08.1995 року «Про землі лісового фонду», в яких зазначено про передачу земель лісового фонду в постійне користування Ворохтянському держлісгоспу, оскільки ці докази не були покладені в основу оскаржуваного рішення та відповідачем не доведено, що він вживав дії щодо отримання цих доказів до прийняття оскарженого рішення, та не отримав їх.

Суд доходить такого висновку керуючись приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тому, керуючись ч. 4 ст. 73 АС України, ці докази не беруться судом до розгляду, оскільки не стосуються предмету доказування щодо правомірності оскаржуваного наказу.

З тих самих підстав не беруться судом до розгляду посилання позивача на не достовірність цих доказів, оскільки ці документи не були покладені в основу прийнятого оскаржуваного наказу.

Таким, чином, суд вважає, що відповідачем не доведено, що бажана позивачем земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» №9-565/15-20 СГ від 18.05.2020 року, є правомірними та належать задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2, 0 га за межами населеного пункту с. Яблуниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області за межами пункту, суд зазначає, що у задоволенні цієї вимоги слід відмовити, з таких підстав.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, норми процесуального закону надають можливість суду зобов`язати відповідача прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.

Однак, суд встановив, що відповідач не виконав всі умови для прийняття обґрунтованого рішення, що виключає необхідність зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача та задоволення таких позовних вимог.

У свою чергу з урахуванням того, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, суд доходить висновку щодо необхідності виходу за межі позовних вимог, відповідно до ст. 9 КАС України та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 січня 2019 року з урахуванням висновків суду.

При повторному розгляді заяви слід врахувати висновки суду, що рішення має бути обґрунтованим, тобто прийнято з урахуванням всіх обставин у справи, та пропорційним, тобто прийнято з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; при прийнятті рішення має бути досліджено та оцінено, що бажана земельна ділянка розташована між земельною ділянкою з кадастровим номером № :06:001:0006 та земельною ділянкою з кадастровим номером :16:002:0070, які за цільовим призначенням не відносяться до земель лісогосподарського призначення.

Посилання позивача на те, що вже вдруге йому відмовляють з тих самих підстав у наданні дозволу на вказану земельну ділянку відхиляються судом, з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року було змінено постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року, та викладено третій абзац його резолютивної частини у наступній редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 30 січня 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 гектара, що розташована за межами с. Яблуниця Яблунецької сільської ради Яремчанської міської ради.»

В решті - залишено без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року.

У мотивувальній частині постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 року по справі № 420/1665/19 зазначено: «Між тим, колегією суддів не приймаються посилання апелянта на відсутність у позивача права на отримання бажаної земельної ділянки, так як правова оцінка останнім може бути надана судом лише при перевірці правомірності прийнятого за наслідком розгляду заяви позивача наказу Держгеокадастру».

Таким чином, лише з прийняттям оскаржуваного наказу слід вважати, що заява від 30.01.2019 року була вперше розглянута в порядку, спосіб та межах наданих повноважень ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківської області.

Тому, висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.04.2020 року по справі № 812/1313/18, на який робить посилання позивач, щодо повторного розгляду заяви за тими самими підставами, виходячи з конкретних обставин у цій справі, є нерелевантним.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позов задоволено частково, судовий збір належить стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 840, 80 грн.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ,місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Ак. Сахарова, буд. 34-А), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державного підприємства «Ворохтянське лісове господарство» (, місцезнаходження: 78595, Івано-Франківська обл., смт. Ворохта, вул. Д. Гадицького, 118) про визнання протиправним та скасування наказу №9-565/15-20 СГ від 18.05.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Ак. Сахарова, буд. 34-А) «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» №9-565/15-20 СГ від 18.05.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Ак. Сахарова, буд. 34-А) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 30 січня 2019 року з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог,- відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: 76014, м. Івано-Франківськ, вул. Ак. Сахарова, буд. 34-А) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840, 8 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 26» квітня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко