Справа № 675/1057/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/1057/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

26 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання дій щодо накладення дисциплінарних стягнень незаконними, скасування постанов про поміщення в карцер та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" з наступними позовними вимогами:

- визнати дії Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" незаконними щодо накладення дисциплінарних стягнень, катувань;

- скасувати постанови від 07.05.2020, 14.05.2020, 22.05.2020, 29.05.2020 про поміщення в карцер;

- стягнути з Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач вказав що на позивача правомірно накладено дисциплінарні стягнення, за наслідками допущених ним порушень порядку відбування покарання. Жодних протиправних дій по відношенню до засудженого відповідачем не допускається.

В силу положень ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи, які також підтверджені під час апеляційного розгляду.

ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)».

04 травня 2020 року о 02 год. 20 хв. засуджений ОСОБА_1 допустив порушення вимог режиму відбування покарань, а саме порушив розпорядок дня, ходив по камері, гримав у двері та кричав чим не давав відпочивати іншим засудженим. На зроблені зауваження молодшого інспектора ВНБ не реагував. Поводив себе грубо та нахабно, виражався в бік адміністрації нецензурною лайкою. Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рапорту молодшого інспектора ВНБ Щербини Руслана Сергійовича від 04.05.2020 року, рапорту ЗЧПНК Якубця Олексія Григоровича від 04.05.2020 року та рапорту начальника відділення СПС Прокопивнюка Євгена Павловича від 05.05.2020 року.

Відповідно до медичної довідки ОСОБА_1 за медичною допомогою 04.05.2020 року не звертався.

05.05.2020 року під час бесіди виховного характеру ОСОБА_1 вину свою не визнав, письмові пояснення по даному факту надати відмовився, що підтверджується актом від 05.05.2020 року.

ОСОБА_1 на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує, порушення режиму відбування покарання допускав і раніше, що підтверджується рапортом начальника відділення СПС Прокопивнюка Євгена Павловича від 05.05.2020 року, довідкою про заохочення та стягнення від 05.05.2020 року.

Позивача було ознайомлено з місцем, датою та часом проведення дисциплінарної комісії, та надано можливість звернення за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги (розписка від 07.05.2020).

07.05.2020 року відбулося засідання дисциплінарної комісії з розгляду питань щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності засуджених Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)", про що свідчить Витяг з протоколу №32 від 07.05.2020. Комісія прийняла рішення застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани».

Відповідно до постанови начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 07.05.2020 року про накладення дисциплінарного стягнення, позивачу оголошено «сувору догану».

07 травня 2020 року о 01 год. 40 хв. ОСОБА_1 допустив порушення вимог режиму відбування покарань, а саме під час обходу поста молодшим інспектором ВНБ було виявлено, що засуджений порушив розпорядок дня, ходив по камері та гучно стукав у двері. На зроблені неодноразові зауваження не реагував. Даний факт підтверджується рапортом молодшого інспектора ВНБ Голюка Михайла Анатолійовича від 07.05.2020 року, рапортом ЗЧПНК Маліновського Олександра Миколайовича від 07.05.2020 року та рапортом начальника відділення СПС Прокопивнюка Євгена Павловича від 12.05.2020 року.

Відповідно до медичної довідки ОСОБА_1 за медичною допомогою 07.05.2020 року не звертався.

12.05.2020 року під час бесіди виховного характеру ОСОБА_1 вину свою не визнав, письмові пояснення по даному факту надати відмовився, що підтверджується актом від 12.05.2020 року.

Позивач на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує, порушення режиму відбування покарання допускав і раніше, що підтверджується рапортом начальника відділення СПС Прокопивнюка Є.П. від 12.05.2020 року, довідкою про заохочення та стягнення від 12.05.2020 року.

Позивача було ознайомлено з місцем, датою та часом проведення дисциплінарної комісії, та надано можливість звернення за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

14.05.2020 року дисциплінарною комісією державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» було прийнято рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення «сувора догана».

Відповідно до постанови начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 14.05.2020 року про накладення дисциплінарного стягнення, позивачу оголошено «сувору догану».

15 травня 2020 року о 04 год. 45 хв. засуджений ОСОБА_1 допустив порушення розпорядку дня, а саме ходив по камері. На зроблені зауваження молодшого інспектора не реагував. Дане порушення допускав раніше. На заходи виховного та профілактичного характеру не реагує. Даний факт підтверджується рапортом молодшого інспектора ВНБ Голюка Михайла Анатолійовича від 15.05.2020 року, рапортом ЗЧПНК Маліновського Олександра Миколайовича від 15.05.2020 року та рапортом начальника відділення СПС Прокопивнюка Євгена Павловича від 19.05.2020 року.

Відповідно до медичної довідки позивач за медичною допомогою 15.05.2020 року не звертався.

19.05.2020 року під час бесіди виховного характеру засуджений ОСОБА_1 вину свою не визнав, письмові пояснення по даному факту надати відмовився, що підтверджується актом від 19.05.2020 року.

Засуджений ОСОБА_1 на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує, порушення режиму відбування покарання допускав і раніше, що підтверджується рапортом начальника відділення СПС Прокопивнюка Є.П. від 19.05.2020 року, довідкою про заохочення та стягнення від 20.05.2020 року.

Позивача було ознайомлено з місцем, датою та часом проведення дисциплінарної комісії, та надано можливість звернення за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги (розписка від 19.05.2020).

22.05.2020 року відбулося засідання дисциплінарної комісії з розгляду питань щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності засуджених Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)", про що свідчить Витяг з протоколу №35 від 22.05.2020. Комісія прийняла рішення застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді поміщення його до карцеру строком на 8 діб.

Відповідно до постанови начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 22.05.2020 року про поміщення засудженого в карцер установи, позивача поміщено в карцер строком на вісім діб без виводу на роботу.

22 травня 2020 року о 21 год. 45 хв. засуджений ОСОБА_1 допустив порушення вимог режиму відбування покарань, а саме молодшим інспектором ВНБ було виявлено, що позивач відбуваючи покарання в карцері №49 порушив розпорядок дня, після команди відбій ходив по камері. На зроблені зауваження не реагував. Даний факт підтверджується рапортом молодшого інспектора ВНБ Прадуна Віталія Миколайовича від 22.05.2020 року, рапортом ЗЧПНК Маліновського Олександра Миколайовича від 22.05.2020 року та рапортом начальника відділення СПС Прокопивнюка Євгена Павловича від 26.05.2020 року.

Відповідно до медичної довідки засуджений ОСОБА_1 22.05.2020 року обстежувався з приводу поміщення в карцер. Протипоказань для виконання розпорядку дня не було.

26.05.2020 року під час бесіди виховного характеру позивач свою вину не визнав, письмові пояснення по даному факту надати відмовився, що підтверджується актом від 26.05.2020 року.

ОСОБА_1 на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує, порушення режиму відбування покарання допускав і раніше, що підтверджується рапортом начальника відділення СПС Прокопивнюка Є.П. від 26.05.2020 року, довідкою про заохочення та стягнення від 26.05.2020 року.

Позивача було ознайомлено з місцем, датою та часом проведення дисциплінарної комісії, та надано можливість звернення за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги (розписка від 26.05.2020).

29.05.2020 року відбулося засідання дисциплінарної комісії з розгляду питань щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності засуджених Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)", про що свідчить Витяг з протоколу №37 від 29.05.2020. Комісія прийняла рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення «сувора догана».

Відповідно до постанови начальника державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 29.05.2020 року про накладення дисциплінарного стягнення, позивачу оголошено «Сувору догану».

Вважаючи, що дії посадових осіб відповідача є протиправними, а притягнення до дисциплінарної відповідальності безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність своїх дій, а відповідно до вимог КВК України, за допущені позивачем порушення правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, відповідач правомірно застосував до нього дисциплінарні стягнення.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначив, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди та не навів доказів причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та заподіяною йому моральною шкодою (у вигляді душевних страждань та психологічних переживань, що негативно відобразились на його психоемоційному стані).

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з положеннями п. 13-1 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2, ч. 9 статті 539 КПК України засудженим надане право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність адміністрації установи виконання покарання до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, в порядку адміністративного судочинства.

Режим у виправних і виховних колоніях, відповідно до ч.1 ст.102 Кримінально-виконавчого Кодексу України, це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КВК України, засуджені зобов`язані, зокрема: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Частиною 2 статті 9 КВК України встановлено, що невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст. 107 КВК України визначено права і обов`язки засуджених до позбавлення волі.

Наказом Міністерства юстиції від 28 серпня 2018 року № 2823/5 затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила), які регулюють порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі та є обов`язковими для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Пунктом 3 розділу ІІ Правил встановлено, що засуджені зобов`язані, серед іншого: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань; ввічливо ставитись до адміністрації та персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених.

Згідно пункту 4 розділу ІІ Правил засудженим забороняється чинити опір законним діям персоналу установи виконання покарань, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених, вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.

Режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч.1 ст.102 КВК України).

Згідно із ст. 70 КВК України, правом застосування заходів заохочення і стягнення, передбачених статтями 67 і 68 цього Кодексу, користуються у повному обсязі начальник виправного центру, а також його прямі начальники. Заходи заохочення і стягнення можуть застосовувати також заступник начальника виправного центру і начальник відділення соціально-психологічної служби виправного центру в межах, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КВК України, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ознайомлений з вимогами Кримінально-виконавчого кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та нормативно-правових актів, що регламентують порядок та умови відбування покарань засудженими до позбавлення волі (розписка від 16.04.2015).

З наявних в матеріалах справи Витягів з протоколів №32 від 07.05.2020, №33 від 14.05.2020, №35 від 22.05.2020, №37 від 29.05.2020 засідання дисциплінарної комісії з розгляду питань щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності засуджених Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" вбачається, що позивач допустив порушення вимог встановленого порядку відбування покарання, а саме: порушив розпорядок дня установи, проявив нетактовну поведінку.

Згідно довідок про заохочення та стягнення позивача встановлено, що він систематично допускає порушення встановленого режиму утримання, на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує, заохочення не має.

Зазначене вище підтверджує висновок суду першої інстанції, що дисциплінарні стягнення відповідача до ОСОБА_1 у вигляді "суворої догани" та поміщення у карцер застосовано правомірно.

Відповідно до статті 134 КВК, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. За кілька проступків, вчинених одночасно, накладається одне стягнення. Стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку

Згідно ст. 135 КВК, питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії. До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки. Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги. Засуджений та/або його представник мають право: отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб. Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу. Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії (ч. 6 ст. 135 КВК України).

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду (ч. 7 ст. 135 КВК України).

Засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.

Правом застосовувати в повному обсязі заходи заохочення і стягнення (за винятком переведення до ПКТ (ОК)) до засуджених користується начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки. За порушення порядку відбування покарання у виді арешту до осіб, засуджених до арешту, можуть застосовуватися заходи стягнення у виді догани або поміщення в карцер строком до десяти діб. Інші посадові особи установ виконання покарань не мають права застосовувати заходи заохочення і стягнення щодо засуджених. Засуджений може оскаржити накладене на нього стягнення до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення. Посадова особа, яка наклала стягнення, за наявності для того підстав може його скасувати або замінити іншим - більш м`яким стягненням. Вища посадова особа може скасувати стягнення у разі, якщо посадова особа, яка наклала стягнення, перевищила свої повноваження або стягнення було накладено нею за відсутності порушення з боку засудженого. При накладенні стягнення на засудженого адміністрація установи виконання покарань надає йому змогу повідомити про це близьких родичів, адвоката або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи (п. 1 Розділу ХХІ Правил).

Застосування начальниками установ виконання покарань заходів стягнення оформлюється постановами про накладення стягнення установи виконання покарань.

Також, перед накладенням стягнення на засудженого, який відбуває покарання у виправній колонії, дисциплінарною комісією установи вирішується питання про доцільність застосування стягнення у порядку, визначеному статтями 134, 135 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Результати розгляду дисциплінарною комісією питання про доцільність застосування стягнення до засудженого оформлюється відповідним письмовим рішенням.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач правомірно, відповідно до вимог КВК України, за допущені позивачем порушення правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань правомірно застосував до нього дисциплінарні стягнення.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні, оскільки під час розгляду справи суду позивач не надав доказів на підтвердження моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між такою шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Колегія суддів, даючи правову оцінку спірному рішенню суду в оскаржуваній позивачем частині, враховує наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує, що тому, що в результаті протиправних дій відповідача, він поніс моральні страждання.

В даному випадку колегія суддів зауважує, що Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями), роз"яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач посилається на те, що дії відповідача завдали їй страждань та приниження, однак вказане не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

При цьому, суд зауважує, що позивач не зазначив у чому саме виражались його моральні страждання та завдання моральної шкоди (страждань та приниження), а також не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із бездіяльністю відповідача. Доказів на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди (відповідного розрахунку моральної шкоди) суду не надано.

Враховуючи відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру та причинного зв`язку між діями відповідача і отриманням моральної шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 21.02.2020 у справі №363/3520/16-а, від 21.02.2020 у справі №628/3028/16-а та від 15.04.2020 у справі №815/63/18.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки доведено, що дії відповідача у спірних правовідносинах між сторонами відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.