Справа № 200/958/21-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 р. Справа№200/958/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №7323 від 09.10.2019 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №6425 від 04.10.2019 про призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 04.10.2019 зареєструвавшись на Веб-порталі ПФУ, надав заяву про призначення пенсії, а також долучив всі необхідні для цього документи. 10.08.2020 позивачем отримано рішення № 7323 від 09.10.2019 про відмову в призначенні пенсії через неможливість проведення перевірки документів, підтверджуючих пільговий стаж, які знаходяться на території непідконтрольній українській владі. Позивач вважає, що основним документом, що підтверджує спеціальний стаж, є трудова книжка, а тому рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії є протиправним. У зв`язку з чим просить суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, підстави незгоди визначив в наданому до суду відзиві. За змістом відзиву ОСОБА_1 звернувся 04.10.2019 через ВЕБ-портал ПФУ до управління з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, провести перевірку первинних документів, на підставі яких ВП «Шахта ім.В.М.Бажанова» ДП «Макіїввугілля» надано пільгову довідку від 01.08.2019 №01-578 не має можливості, оскільки підприємство знаходиться на території, тимчасово непідконтрольній України, та не пройшло перереєстрацію відповідно Постанови Кабінету Міністрів України №595 від 07.11.2014 в населених пунктах, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Підприємство знаходиться в м.Макіївка. Згідно наданих документів та даних персоніфікованого обліку для призначення пенсії відповідно п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 можливо врахувати до пільгового стажу відповідно ч.3 ст. 114 Закону №1058 період роботи в ДВАТ шахта Бажанова ДП ДХК «Макіїввугілля» з 01.01.1999 по 21.12.2000. Страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 10 місяців 28 днів, з них пільговий стаж відповідно ч.3 ст.114 Закону №1058 - 01 рік 11 місяців 21 день. Страховий стаж з урахуванням кратності - 29 років 10 місяців 28 днів. За таких умов, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Крім того, відповідач наполягає на застосуванні ст.122 КАС України, оскільки вирішальним для визначення додержання особою строків звернення до суду є встановлення часу, коли особа фактично дізналася або повинна була дізнатися про порушене право. З урахуванням наведеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 22.02.2021 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 05.03.201 замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 06.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник відповідач до судового засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

На підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 , звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою від 04.10.2019 через ВЕБ-портал ПФУ про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №7323 від 09.10.2019 в призначенні такої пенсії відмовлено, оскільки на час звернення позивач не мав необхідного пільгового стажу.

Відповідачем у спірному рішенні зазначено, що провести перевірку первинних документів, на підставі яких ВП «Шахта ім.В.М.Бажанова» ДП «Макіїввугілля» надано пільгову довідку від 01.08.2019 №01-578 не має можливості, оскільки підприємство знаходиться на території, тимчасово непідконтрольній України, та не пройшло перереєстрацію відповідно Постанови Кабінету Міністрів України №595 від 07.11.2014 в населених пунктах, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Підприємство знаходиться в м.Макіївка. Згідно наданих документів та даних персоніфікованого обліку для призначення пенсії відповідно п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 можливо врахувати до пільгового стажу відповідно ч.3 ст.114 Закону №1058 період роботи в ДВАТ шахта Бажанова ДП ДХК «Макіїввугілля» з 01.01.1999 по 21.12.2000. Страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 10 місяців 28 днів, з них пільговий стаж відповідно ч.3 ст.114 Закону №1058 - 01 рік 11 місяців 21 день. Страховий стаж з урахуванням кратності - 29 років 10 місяців 28 днів. За таких умов, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Судом також встановлено, що відповідно до записів, що містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , останній:

№1 - 01 вересня 1984 року - 21 липня 1987 року навчався в Міському ПТУ-7 міста Макіївка;

№2, №3 - 27 липня 1987 року - 31 жовтня 1987 року працював в БУ Промбуд в якості електрогазозварювальника 3 розряду;

№4 - 12 листопада 1987 - 03 грудня 1989 року служба в Радянській Армії;

№5 - 19 лютого 1990 року прийнятий учнем помічника гірника по ремонту гірничих виробок підземним з повним робочим днем у шахті в ДВАТ шахта Бажанова ДП ДХК «Макіїввугілля»;

№6 - 23 червня 1990 року переведений гірником по ремонту гірничих виробок підземним другого розряду з повним робочим днем у шахті в ДВАТ шахта Бажанова ДП ДХК «Макіїввугілля»;

№7 - 04 жовтня 1990 року переведений гірником по ремонту гірничих виробок третього розряду підземним з повним робочим днем у шахті в ДВАТ шахта Бажанова ДП ДХК «Макіїввугілля»;

№8 - 01 липня 1991 року переведений гірником по ремонту гірничих виробок четвертого розряду підземним з повним робочим днем у шахті в ДВАТ шахта Бажанова ДП ДХК «Макіїввугілля»;

№9 - 04 січня 1994 року переведений машиністом гірничих виймальних машин п`ятого розряду з повним робочим днем у шахті в ДВАТ шахта Бажанова ДП ДХК «Макіїввугілля»;

№10 - 10 серпня 1995 року звільнений за переводом у спеціальний підрозділ «Барс» УДСО при УМВС України в Донецькій області за п.5 ст.36 КзПП України;

№11 - 28 серпня 1995 року прийнятий машиністом гірничих виймальних машин п`ятого розряду підземним з повним робочим днем у шахті в ДВАТ шахта Бажанова ДП ДХК «Макіїввугілля»;

№12 - 21 грудня 2000 року звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КзПП України;

№13 - 16 січня 2001 року прийнятий охоронцем ТОВ «Термінал ТСК»;

№14 - 01 липня 2002 року переведений начальником охорони сторожевої;

№15 - 01 липня 2002 року запис №14 не дійсний. Переведений заступником начальника охорони сторожевої;

№16 - 01 липня 2002 року запис №15 не дійсний. Переведений начальником охорони сторожевої;

№17 - 20 квітня 2004 року звільнений за власним бажанням за ст.38 КзПП України;

№18 - 26 квітня 2004 року прийнятий начальником пульта централізованої охорони у відділі воєнізованої охорони ВАТ Харцизький трубний завод;

№19 - 01 серпня 2004 року переведений начальником дільниці централізованої охорони управління охорони ВАТ Харцизький трубний завод;

№20 - 15 вересня 2004 року переведений начальником дільниці централізованої охорони та експлуатації, ремонту засобів протипожежної автоматики управління охорони власності;

№21 - 03 липня 2006 року призначений начальником управління з безпеки;

№22 - 07 березня 2007 року переведений заступником начальника відділу оптимізації виробництва;

№23 - 30 квітня 2008 року звільнений у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КзПП України управління з безпеки;

№24 - 05 травня 2008 року прийнятий начальником відомчої охорони;

№25 - 29 грудня 2008 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КзПП України;

№26 - 05 січня 2009 року прийнятий на посаду ведучого спеціаліста по забезпеченню безпеки аптек ТОВ «Аптека «Здравиця»;

№27 - 30 квітня 2009 року звільнений в порядку переводу ТОВ «Донбаська фармацевтична компанія» на підстав п.5 ст.36 КзПП України;

№28 - 05 травня 2009 року прийнятий у порядку переводу начальником відділу охорони;

№29 - 13 березня 2010 року звільнений за переводом до ТОВ «А`СТА» на підставі п. 5 ст. 36 КзПП України;

№30 - 15 березня 2010 року прийнятий по переводу начальником відділу охорони;

№31 - 05 травня 2010 року переведений начальником управління служби безпеки;

№32 - 13 серпня 2010 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КзПП України;

№33 - 25 серпня 2010 року прийнятий заступником начальника департаменту з охорони об`єктів дирекції з безпеки;

№34 - 31 січня 2011 року звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КзПП України;

№35 - 01 лютого 2011 року прийнятий на посаду директора ТОВ «АКМ Гарант».

Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст.58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058), в редакції, що чинна на час звернення заявника, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливим і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 01 квітня 2024 року пенсія за віком, на пільгових умовах призначається за наявності з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року страхового стажу - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків.

Працівники, які не мають стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058: чоловіком - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно ч.3 ст.114 Закону №1058, в редакції, що чинна на час звернення заявника, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий на підземних і відкритих гірничих роботах) включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджені Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного випою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів) та стриперних відділень) , - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків та страхового стажу не менше 25 років у чоловіків за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік встановлений абзацом першим статті 26 Закону №1058 (60 років), зменшується на один рік.

Нормами ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, відомості про пільговий характер роботи позивача містяться в довідках, наданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до п.4,5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф б цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд дійшов висновку, що використання норм постанови №637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Як встановлено судом, факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії, підтверджується насамперед записами у трудовій книжці позивача.

Також, зазначений факт підтверджується іншими документами, які надавались позивачем для призначення пенсії на пільгових умовах, а саме: копія довідки №01-578 від 01.08.2019 по підтвердження трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; копія довідки №01-578 від 01.08.2019 про реорганізацію; копія виписки з наказу №444 від 28.04.2001 про атестацію робочих місць підземних робіт; копія довідки №01-579 від 01.08.2019 про підземні виходи ОСОБА_1 за періоди роботи; копія виписки з наказу №21 від 16.01.1995 про висновки атестації робочих місць з робіт в підземних умовах.

Суд погоджується, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості тому, що первинні документи підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території.

На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок №22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Проте, суд зауважує, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Крім того, відповідачем не надано доказів звернення до ДП «Макіїввугілля», який відповідно до витягу з Реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є перереєстрованим на території підконтрольній українській владі у м. Київ для проведення перевірки.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності пільгового характеру роботи, у зв`язку з наданням зазначених довідок підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Окрім іншого, суд зазначає, що відмова відповідача прийняти до розгляду Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії з тих підстав, що довідка видана на території не контрольованій українською владою, не ґрунтується на діючому законодавстві. Неможливість відповідача здійснити перевірки відомостей в них, законодавством не визначена як підстава для того, щоб вважати їх неприйнятними.

Разом з цим, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком, відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення.

Суд дійшов висновку, що при вирішення питання про необхідність перевірки документів, поданих позивачем для оформлення пенсії, відповідач не дотримався справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, оскільки оскаржуване втручання (спірне рішення) не відповідало вимозі законності.

З огляду на викладене, суд вважає, що прийняте відповідачем рішення про відмову у задоволенні заяви позивача, не можна вважати таким яке прийнято на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів та у відповідності до приписів Порядку 21-1.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору ст.13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням вимог ч.2 ст.9, ч.2 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених вимог для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та позовні вимоги задовольнити частково шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 09.10.2019 №7323 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язання відповідача повторно у встановленому законом порядку розглянути заяву позивача від 04.10.2019 №6425 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки наданої судом у даному рішенні.

Суд не приймає доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки ухвалою суду від 22.02.2021 клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, у зв`язку з поважністю причини його пропуску задоволено та визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити строк звернення до суду позивачу.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач зазначив, що поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 гривень, яку йому надавав адвокат Карпова Н.В. Вартість правової допомоги підтверджується: квитанцією на оплату юридичних послуг №1 від 11.01.2021; розрахунком судових витрат.

За приписами ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Приписами ч.4 ст.134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Як визначено у ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Виходячи зі змісту ч.6 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 134 КАС України суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що згідно розрахунку судових витрат, витрати по наданню правничою допомоги, надані адвокатом ОСОБА_2 у розмірі 15000 гривень, яка складається з:

- консультація з приводу виниклого спору з аналізом судової практики (складання висновку) - 5 годин (1000 гривень за 1 годину) - 5000 гривень;

- збирання доказів, в тому числі допомога при реєстрації в електронному кабінеті УПФУ) - 4 години (1000 гривень за 1 годину) - 4000 гривень;

- складання адміністративного позову з додатками - 6000 гривень.

Щодо першого пункту розрахунку суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази існування зазначеного висновку.

В пункті другому розрахунку вказано, що представником позивача витрачено 4 години на збирання доказів, в тому числі допомога при реєстрації в електронному кабінеті УПФУ), проте суд зазначає, що надання послуги реєстрації з в електронному кабінеті УПФУ та збирання доказів не потребує спеціальних професійних навиків.

Щодо зазначеного у пункті третьому розрахунку складання адміністративного позову з додатками, суд зазначає, що додатки не потребують складання адвокатом.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, а також, те що справу віднесено до справ незначної складності, суд вважає, що понесені позивачем витрати в сумі 15000 грн. є неспівмірними зі складністю справи.

Таким чином, на переконання суду заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі необхідно зменшити до 3000,00 грн., що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Отже, вимога представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвокатом підлягає частковому задоволенню.

Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, відповідно до приписів ч.1 ст.139 КАС України судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, адреса: 87548, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Зелінського, 27а) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №7323 від 09.10.2019 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати повторно у встановленому законом порядку розглянути заяву позивача від 04.10.2019 №6425 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки наданої судом у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької об

ласті на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Повне судове рішення складено 27.04.2021.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька