Справа № 320/13223/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року м. Київ № 320/13223/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Повх І.С.,

за участю представників сторін:

позивача Любімов М.С.,

від відповідача не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Дергеокадастру у Київській області

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі по тексту відповідач, ГУ Держгеокадастру у Київській області), в якому просить суд, з урахуванням уточненого адміністративного позову:

- визнати такою, що порушує права позивача відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області (лист № 26906/0-3373/0/17-20 від 07.12.2020) у затвердженні проекту землеустрою, розробленого Київською обласною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за договором № 76-ПЗ від 06.07.2020 та погодженого Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020);

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області відновити права позивача, затвердивши проект землеустрою, розроблений Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» за договором № 6-ПЗ від 06.07.2020 та погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020);

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області видати відповідний нормативний акт/наказ про передачу позивачу у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387, на яку, за договором № 76-ПЗ від 06.07.2020, Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» розроблено проект землеустрою, що погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020);

- зобов`язати уповноваженого державного кадастрового реєстратора здійснити необхідні процесуальні дії та/або внести до Державного земельного кадастру необхідні відомості, які свідчитимуть про правомірність приватизації позивачем земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у травні 2020 року Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області (далі Управління) зареєстровано його клопотання № 11235/0/94-20 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою для передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером: :05:001:5387, орієнтовною площею 1,4827 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за межами Михайлівсько-Рубежівської сільської ради. Проте, у строк визначений законом відповідач не розглянув вказане клопотання та не прийняв рішення.

Позивач вказав, що враховуючи відсутність рішення прийнятого згідно з приписами статті 118 Земельного кодексу України за результатами розгляду його заяви, ним було розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387, який було погоджено Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області.

Проте, відповідач листом від 07.12.2020 №26906/0-3373/0/17-20 відмовив ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку з невідповідністю даних ДЗК та матеріалів проекту землеустрою в частині державної реєстрації земельної ділянки.

На думку позивача, такі підстави для відмови є ознакою надмірної бюрократичної формалізації, метою якої є штучне створення перешкод в реалізації його права на першочергове отримання земельної ділянки, передбаченого Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання. Крім того, суд витребував докази по справі від відповідача та запропонував останньому подати до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2020, від 15.02.2021 суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 суд оголосив перерву у підготовчому засіданні до 22.02.2021.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження у справі та повторно витребував докази по справі від відповідача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 суд повернув ОСОБА_1 заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог від 20.02.2021 та від 01.03.2021.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 13.04.2021.

25.03.2021 на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

Разом з тим, відповідно до приписів частини п`ятої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Суд зазначає, що в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 про відкриття провадження суд запропонував відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно відомостей підтвердження доставлення електронного листа поштою від 28.12.2020, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена електронною поштою на електронну адресу Головного управління Держгеокадастру у Київській області та 28.12.2020 отримана відповідачем. Відтак, з наступного дня після отримання ухвали про відкриття провадження у справі у відповідача розпочався п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позов. Проте, згідно відомостей штрихового ідентифікатора поштового відправлення, зокрема який присвоєний конверту, у якому надійшов відзив на позов до суду, примірник відзиву направлений до суду засобами поштового зв`язку 15.03.2021, тобто з порушення встановленого судом строку для подання відзиву на позов.

Отже, враховуючи викладені обставини, суд зазначає, що вказаний відзив на позов Головного управління Держгеокадастру у Київській області не приймається судом до уваги при прийнятті рішення у справі.

Позивач не погоджуючись з відзивом відповідача подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив про те, що ним виконано всі умови передбачені статтею 118 Земельного Кодексу України, а відмова Головного управління Держгеокадастру у Київській області у затвердженні проекту, який був двічі погоджений у порядку встановленому ст. 186-1 Земельного Кодексу України (висновок №11325/82-20 від 02.09.2020 та висновок №2348/88-21 від 29.01.2021) є неправомірною та порушує його право на отримання земельної ділянки. Додав, що наслідком низки неправомірних відмов став нормативний акт відповідача наказ №59-ОТГ від 23.12.2020, який за своєю суттю порушує права позивача.

У судове засідання, призначене у справі на 13.04.2021 з`явився позивач, який підтримав позовні вимоги з підстав, визначених у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Додатково позивач вказав, що в січні 2021 року він повторно звернувся до відповідача з заявою про надання йому земельної ділянки у власність, і йому вкотре було відмовлено.

Відповідач, у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи у передбачений законодавством строк.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши позивача, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області з клопотанням, яке зареєстровано в електронній системі Державного земельного кадастру 27.05.2020 за № 11235/0/94-20, в якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387, площею 1,4827 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. До клопотання позивачем було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Як зазначив у позові ОСОБА_1 , рішення щодо розгляду його клопотання, у строки визначені ст. 118 Земельного кодексу України прийнято не було, відтак ним прийнято рішення про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Судом встановлено, що Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» на підставі договору « 76-пз від 06.07.2020 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (код згідно з КВЦПЗ -01.03), яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада.

Також судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача від 26.05.2020 наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 03.08.2020 № 10-10775/15-20-сг відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки. Не погоджуючись з вказаним рішенням прийнятим відповідачем позивач його оскаржив до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 у справі № 320/7460/20 за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, адміністративний позов задовольнили.

Визнано неправомірною відмову ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою (наказ від 03.08.2020 №10-10775/15-20-сг).

Скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Київській області від 03.08.2020 № 10-10775/15-20-сг.

Зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Київській області надати гр. ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації землеустрою зазначеної у клопотанні від 27.05.2020 № 11235/94-20.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2020 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотання у відповідності до статей 118, 121 Земельного кодексу України та просив затвердити документацію із землеустрою та передати йому безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:5387 площею 1,4827 га для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03), яка розташована в Київській області, Києво-Святошинський (Бучанський) район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада (за межами). Додатком до вказаного клопотання позивачем додано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Листом від 07.12.2020 № 26906/5-3373/0/17-20 Головне управління Держгеокадастру у Київській області, повідомило позивачу, що згідно поданих ним матеріалів до Головного управління виявлено невідповідність даних Державного земельного кадастру та матеріалів проекту землеустрою в частині державної реєстрації земельної ділянки.

Крім того, згідно даних автоматизованої системи електронного документообігу «ДОК ПРОФ 3.0» клопотання позивача вх. № 11235/0/94-20 від 27.05.2020 стосовно надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 1,4827 га яка розташована на території Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області розглянуто Головним управлінням та за результатами розгляду надано наказ про відмову у наданні дозволу розроблення документації із землеустрою від 03.08.2020 № 10-10775/15-20-сг.

Враховуючи вищевикладене, в Головного управління відсутні підстави для прийняття рішення стосовно затвердження поданого позивачем проекту землеустрою.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаної відмови, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання її протиправною та скасування та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазнає таке.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 Земельного кодексу України).

Частинами третьою та четвертою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною першою статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головне управління Держгеокадастру у Київській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Голова місцевої державної адміністрації координує діяльність Головного управління і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань.

Відповідно до підпункту 13 пункту 4 Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Київської області.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом встановлено, що позивач у місячний строк не отримавши рішення за результатами розгляду клопотання від 26.05.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, замовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно із змістом преамбули Закону України «Про землеустрій» цей Закон визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

В статті 1 Закону України «Про землеустрій» надається визначення поняттю проект землеустрою, відповідно до якого це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом;

Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Згідно із частиною 8 статті 118 Земельного Кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 186-1 Земельного Кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина 1 вказаної статті).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури (частина 2 вказаної статті).

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (частина 3 вказаної статті).

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина 5 відповідної статті).

Частиною восьмою статті 118 Земельного кодексу України обумовлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 1 цього Кодексу.

Як було встановлено судом раніше, Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» на підставі договору « 76-пз від 06.07.2020 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (код згідно з КВЦПЗ -01.03), яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада. Згідно відомостей вказаного проекту землеустрою у ньому наявний висновок Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 02.09.2020 № 11325/82-20 щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розробленого на замовлення ОСОБА_1 .

Відповідно до частини дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною десятою статті 118 Земельного кодексу визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відтак, Земельним кодексом України визначено двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до пункту 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Як було встановлено судом, 19.11.2020 позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області із клопотанням, яке зареєстроване відповідачем 24.11.2020 про затвердження документації із землеустрою та передання у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387 площею 1,4827 га для ведення особистого селянського господарства яка розташована в київській області, Києво-Святошинський район, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада (за межами).

Відповідачем не заперечується, що позивачем до заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства було долучено погоджений у встановленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 02.09.2020 № 11325/82-20, проте відповідач листом відмовив позивачу у затвердженні документації із землеустрою.

При цьому, суд зазначає, що статтею 118 Земельного кодексу України не визначено прямого обов`язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Водночас, за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі наданні відповіді на звернення громадян.

Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його затвердженні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Разом з тим, в даному випадку позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно відмовив листом № 26906/0-3373/0/17-20 від 07.12.2020, у затвердженні проекту землеустрою, розробленого Київською обласною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за договором № 76-ПЗ від 06.07.2020 та погодженого Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020).

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання вказаної відмови протиправною.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Слід зазначити, що у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області відновити права позивача, затвердивши проект землеустрою, розроблений Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» за договором № 6-ПЗ від 06.07.2020 та погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020) та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області видати відповідний нормативний акт/наказ про передачу позивачу у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387, на яку, за договором № 76-ПЗ від 06.07.2020, Київською обласною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» розроблено проект землеустрою, що погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020) слід відмовити, з огляду на ту обставину що вказані дії є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Київській області.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду про те, що викладені у оспорюваному рішенні відповідача мотиви не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання повторно розглянути питання щодо затвердження поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із прийняттям відповідного владного рішення та з урахуванням висновків суду.

Між тим, зі змісту наведених вище норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявника замість суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 820/4852/17 (адміністративне провадження №К/9901/2314/18).

При цьому, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання уповноваженого державного кадастрового реєстратора здійснити необхідні процесуальні дії та/або внести до Державного земельного кадастру необхідні відомості, які свідчитимуть про правомірність приватизації позивачем земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:5387, оскільки вказані вимоги є передчасними.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконано та не доведено правомірність та законність своїх дій та рішень при розгляді клопотання позивача, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.11.2011 «Про судовий збір» та не сплачував його при зверненні до суду, судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Київській області, викладену у листі № 26906/0-3373/0/17-20 від 07.12.2020, у затвердженні проекту землеустрою, розробленого Київською обласною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» за договором № 76-ПЗ від 06.07.2020 та погодженого Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області (висновок № 11325/82-20 від 02.09.2020).

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області (ідентифікаційний код: 39817550; місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 19.11.2020 про затвердження документації із землеустрою.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 23 квітня 2021 р.