Справа № 640/7719/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7719/19 Суддя (судді) першої інстанції: Мамедова Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Міністерства закордонних справ України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив стягнути з Міністерства закордонних справ України середній заробіток за час вимушеного прогулу, що обумовлений затримкою у виконанні судового рішення, за період з 07.11.2018 р. по 04.04.2019 р. в розмірі 139 119 грн. 31 коп.

На обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що рішенням Окружного адміністративного суду від 06.11.2018 р. відповідача зобов`язано вирішити питання щодо надання йому посади Посла з особливих доручень П`ятого територіального департаменту Міністерства закордонних справ України або іншої рівноцінної посади в системі органів дипломатичної служби.

Однак, Міністерство закордонних справ України протягом тривало часу не виконувало судове рішення і лише 04.04.2019 р. запропонувало йому посаду заступника директора - департаменту начальника відділу ОБСЄ Департаменту міжнародних організацій МЗС України.

Разом з тим, враховуючи, що на цей момент він досягнув пенсійного, ним була подана заява про звільнення за власним бажанням з проханням виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом № 537-ос від 04.04.2019 р. його було звільнено, проте розрахунок за вимушений прогул не проведено.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства закордонних справи України 129 737 грн. 84 коп., з яких: суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2018 р. по 29 січня 2019 р. у розмірі 62 074 грн. та суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 30 січня 2019 р. по 03 квітня 2019 р. у розмірі 67 663 грн. 84 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи просить скасувати згадане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині постанову про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, Міністерство закордонних справи України наголошує на тому, що у лютому 2019 р. воно звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про роз`яснення судового рішення, яка була розглянута лише 14.03.2019 р.

Скаржник стверджує, що з метою виконання судового рішення він направив позивачеві лист від 20.03.2019 р. з проханням прибути у двотижневий строк до Департаменту менеджменту персоналу МЗС, однак останній з`явився лише 04.04.2019 р., чим штучно створив ситуацію вимушеного прогулу.

Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України (у зв`язку з затримкою виконання судового рішення). Водночас, суд попередньої інстанції здійснив розгляд справи поза межами заявлених вимог, постановивши рішення на підставі інших обставин. Зокрема, стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України.

Також, відповідач зазначає, що предметом спору у справі 826/14043/17 було питання щодо надання ОСОБА_1 посади Посла з особливих доручень П`ятого територіального департаменту Міністерства закордонних справ України або іншої рівноцінної посади в системі органів дипломатичної служби, а не поновлення на публічній службі, що виключає застосування ст. 236 Кодексу законів про працю України.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом попередньої інстанції встановлено, що Указом Президента України № 896/2010 від 08 вересня 2010 р. ОСОБА_1 призначено Надзвичайним і Повноважним Послом України в Ісламській Республіці Іран.

Указом Президента України № 394/2014 від 10 квітня 2014 р. позивача звільнено з займаної посади та наказом Міністерства закордонних справ України №862-ос від 28 квітня 2014 р. відкликано в Україну з 23 травня 2014 р. у зв`язку з закінченням довготермінового відрядження.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не було запропоновано обійняти жодної посади в системі органів дипломатичної служби, останній звернувся з позовом до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 листопада 2018 р. у справі № 826/14043/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2019 р., Міністерство закордонних справ України зобов`язано вирішити питання щодо надання позивачеві, який повернувся з довгострокового відрядження до Посольства України в Ісламській Республіці Іран, посади Посла з особливих доручень П`ятого територіального департаменту Міністерства закордонних справ України або іншої рівноцінної посади в системі органів дипломатичної служби, а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.10.2014 р. по 06.11.2018 р. в сумі 631 793 грн. 59 коп.

18 лютого 2019 р. Міністерство закордонних справ України звернулось до суду із клопотанням, яким просило роз`яснити рішення від 06.11.2018 р. в частині визначення поняття «рівноцінна посада в системі органів дипломатичної служби» та порядку виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З метою примусового виконання судового рішення 19 лютого 2019 р. окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.03.2019 р. відмовлено у задоволенні клопотання про роз`яснення рішення суду.

Листом № 201/19-091-984 від 20 березня 2019 р. Міністерство закордонних справ України запропонувало позивачеві у двотижневий строк прибути до Департаменту менеджменту персоналу МЗС з метою вирішення питання працевлаштування.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.11.2018 р. відповідачем видано наказ № 536-ос від 04.04.2019 р., яким ОСОБА_1 призначено на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу ОБСЄ Департаменту міжнародних організацій МЗС України з 08.04.2019 р.

У цей же день позивач звернувся до Міністерства закордонних справ України із заявою у якій просив звільнити його зі служби у зв`язку з виходом на пенсію та виплатити середній заробіток починаючи з 07.11.2018 р. по да дату звільнення.

Наказом № 537-ос від 04.04.2019 р. ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію з 04.04.2019 р. та скасовано наказ № 536-ос від 04.04.2019 р.

Постановою Верховного Суду від 30.09.2020 р. касаційну скаргу Міністерства закордонних справ України задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.10.2014 по 29.09.2017 включно скасовано та залишити позов у цій частині без розгляду. Пункт 4 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2018 року викладено в такій редакції: «Стягнути з Міністерства закордонних справ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.09.2017 по 06.11.2018 в сумі 282 925,72 грн., а також витрати в розмірі 26280,00 грн, що складаються із судового збору у сумі 1280,00 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн». В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року залишено без змін.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно частини 1 статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Ухвалюючи рішення у справі, окружний адміністративний суд не звернув уваги на наступне.

Нормами Кодексу законів про працю України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм частини 2 ст. 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами ст. 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.

Адміністративний позов ОСОБА_1 обгрунтовано виключно затримкою виконання рішення суду.

В силу приписів ст.ст. 255, 325 КАС України рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 листопада 2018 р. у справі № 826/14043/17 набрало законної сили 29.01.2019 р.

Таким чином, як вірно зазначив окружний адміністративний суд, обов`язок по його виконанню виник у Міністерства закордонних справ України з 30 січня 2019 р.

Отже, за період з 07 листопада 2018 р. по 29 січня 2019 р. позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до частини 2 статті 14 КАС України обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України є судові рішення, що набрали законної сили.

На переконання судової колегії суд попередньої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та стягнув з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2018 р. по 29 січня 2019 р. виходячи з приписів частини 2 ст. 235 КЗпП України.

Частиною 2 статті 9 КАС України суду надано право вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, у даній правовій ситуації суд мав взяти до уваги, що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Переглядаючи у касаційному порядку рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 листопада 2018 р. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2019 р. у справі № 826/14043/17, Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 р. зазначив, що строк пред`явлення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у спорі щодо прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби обмежується одним місяцем з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та залишив позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06.10.2014 р. по 29.09.2017 р. без розгляду.

Позовну заяву позивач здав на пошту 25.04.2019 р.

Тобто, навіть якщо б позивач обгрунтовував позов положеннями частини 2 ст. 235 КЗпП України, такі позовні вимоги за період з 07.11.2018 р. по 29.01.2019 р. включно підлягали б залишенню без розгляду відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, як такі що пред`явлені поза межами строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію викладену в постановах Верховного Суду, зокрема від 19 грудня 2019 року у справі № 2а-7683/12/1370, від 25 вересня 2019 року у справі № 813/4668/16 та від 27 червня 2019 року у справі № 821/1678/16 відповідно до якої для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

У цьому контексті, судова колегія бере до уваги, що рішенням від 06 листопада 2018 р. Міністерство закордонних справ України зобов`язано вирішити питання щодо надання позивачеві посади Посла з особливих доручень П`ятого територіального департаменту Міністерства закордонних справ України або іншої рівноцінної посади в системі органів дипломатичної служби та не встановлено строк для його виконання.

Відповідно до частини 3 статті 372 КАС України виконання судового рішення може бути зупинене у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно частини 4 статті 254 КАС України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Як зазначалось вище 18 лютого 2019 р. Міністерство закордонних справ України звернулось до суду із клопотанням про роз`яснення судового рішення.

Через 6 днів після постановлення Окружним адміністративним судом м. Києва ухвали про відмову у задоволенні клопотання про роз`яснення рішення суду відповідач направив ОСОБА_1 листа з пропозицією прибути до Департаменту менеджменту персоналу МЗС з метою вирішення питання працевлаштування.

Сторонами не заперечується, що у той день коли позивач прибув до Міністерства закордонних справ України останнє видало наказ № 536-ос про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу ОБСЄ Департаменту міжнародних організацій МЗС України.

При цьому, ОСОБА_1 відмовився від запропонованої йому та подав заяву про звільнення зі служби. Тобто, фактично відмовився від виконання судового рішення.

За таких обставин, відсутні підстави для висновку про те, що відповідач допустив затримку виконання рішення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Міністерства закордонних справ України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 23 квітня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя О.М.Оксененко