Справа № 620/4320/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4320/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними дій та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії з проведеного в період з 10.09.2020 по 22.09.2020 інспекційного відвідування;

- скасувати припис про усунення виявлених порушень від №25-01-062/0468-0138 22.09.2020.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.12.2020 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані дії та припис є правомірними.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Управлінням Держпраці у Чернігівській області 02.09.2020 прийнято наказ № 576 про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками, а 02.02.2020 складено направлення №548 на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .

У період з 10.09.2020 по 22.09.2020 Управлінням Держпраці у Чернігівській області здійснено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками, за наслідками складено акт інспекційного відвідування № 25-01-062/0468 від 22.09.2020, яким зафіксовано порушення вимог частин першої та третьої статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Цього ж дня, 22.09.2020 Управлінням Держпраці у Чернігівській області винесено припис № 25-01-062/0468-0138, яким ФОП ОСОБА_1 зобов`язано усунути у строк до 06.10.2020 порушення.

Не погодившись з таким приписом, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що використання форми акта інспекційного відвідування, з посиланням в ньому на нечинну постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 №295 не може вважатися правомірним.

При цьому посилання на діючу постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» у описовій та мотивувальній частині акта не виключає того, що у вступній містяться посилання не недіючий підзаконний нормативно-правовий акт.

У зв`язку із викладеним, суд вказав, що складений відповідачем акт інспекційного відвідування та наведені у ньому обставини не є належними доказами порушення позивачем вимог законодавства про працю, внаслідок чого оскаржуваний припис не можна також вважати правомірним.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до статті 259 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається зі спірного акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю №25-01-062/0468 від 22.09.2020, інспекційне відвідування проведено відповідачем з 27.09.2019 по 10.10.2019 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 «Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Постанова №295) .

На підставі цієї ж Постанови №295, а зокрема її пункту 27, відповідачем прийнято і оскаржуваний припис про усунення виявлених порушень від №25-01-062/0468-0138 22.09.2020.

Втім, як вірно наголошено судом першої інстанції, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 Постанову №295 визнано нечинною.

За змістом частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

За таких обставин, Постанова №295, якою керувався відповідач при здійсненні спірної перевірки та винесенні оскаржуваного припису, втратила чинність з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/8917/17, тобто з 14.05.2019. Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 не містить жодних інших застережень з приводу втрати чинності Постановою №295.

За таких обставин, інспекційне відвідування проведено відповідачем на підставі Постанови № 295, яка на час перевірки втратила чинність та не могла бути застосованою.

У свою чергу, на час існування спірних правовідносин діяла прийнята Кабінетом Міністрів України прийняв постанова від 21.08.2019 № 823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», якою було затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823), який і міг бути застосований відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням наведеного, колегія суддів додатково наголошує, що матеріали справи безумовно свідчать, що здійснюючи спірну перевірку та приймаючи оскаржуваний припис відповідач керувався саме Порядком №823, який втратив чинність та не підлягав застосуванню. Ні акт перевірки, ні припис, не містять посилань на те, що при їх складенні відповідач керувався саме Порядком №823.

Прийняття наказу про призначення спірної перевірки та складення направлення із посиланням на Порядок №823 жодним чином не є свідченням того, перевірку було проведено, а припис складений з урахуванням нього Порядку. Наявність затвердженої форми акту про призначення перевірки також не є свідченням проведення спірної перевірки та прийняття оскаржуваного припису саме відповідно до положень Порядку №823.

За таких обставин, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що спірну перевірку було проведено, а оскаржуваний припис було винесено не у порядку, встановленому законом.

З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи учасників справи, які стосуються суті виявлених порушень, оскільки їх не було встановлено у визначеному законом порядку, а акт, який оформлений за результатами протиправної перевірки не є допустимим доказом у розумінні частини першої статті 74 КАС.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких