Справа № 520/11062/2020
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 р.Справа № 520/11062/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представника позивача Соловей Г.В.

представника відповідача Шаповалова Б.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.11.20 по справі № 520/11062/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Велотрейд"

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю "Велотрейд", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що спірні рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є необґрунтованими та безпідставними, відтак, підлягають скасуванню. Позивач заявляв, що ним було в повній мірі підтверджено числове значення митної вартості товару.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Велотрейд" до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови - задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправними та скасовано рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001446/2 від 07.08.2020 та Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2020/00880.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України та що наявність і ЄАІС Держмитслужби України інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів може бути підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості. Наведене, підтверджується практикою Верховного Суду.

Відповідач вважає, що спрацювання ризиків АСАУР вже свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребовування додаткових документів, отже митницею було правомірно розпочато процедуру консультацій та витребувано у декларанта додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару за декларацією позивача.

Крім того, відповідач зазначає, що Інвойс MHY-CK-202027 від 25.05.2020 був наданий позивачем разом із платіжним дорученням від 28.07.2020 №191, що обумовлено специфікою програмного забезпечення, яке використовується митним брокером під час подання ЕМД.

Відповідач вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що інвойс, на який посилався відповідач, не має жодного відношення до процедури декларування товару, відносно якого складено спірне рішення про коригування митної вартості товару з тих підстав, що на вказаному інвойсі стоять дати митного органу, які передують зверненню позивача до митного органу для здійснення митного оформлення.

Відповідач зазначає, що штамп від 04.08.2020 був поставлений Одеською митницею, штамп від 05.08.2020 був поставлений Харківською митницею, однак звертаємо увагу суду, що процедурі заявления до митного оформлення передує цілий ряд митних формальностей.

Штамп від 04.08.2020 був проставлений Одеською митницею при перетині митного кордону України у пункті пропуску.

Після перетину пункту пропуску у Одесі товар був доставлений у зону митного контролю Слобожанської митниці, Держмитслужби, де і був проставлений штамп від 05.08.2020.

На думку відповідача, оскільки відповідний інвойс був наданий декларантом при митному оформленні № UА807120/2020/039406, то висновки суду, що відповідний інвойс не має відношення до процедури декларування товарів не відповідають дійсним обставинам справи, отже судом першої інстанції докази, надані Слобожанською митницею Держмитслужби досліджені не у повному обсязі.

Відповідач звертає увагу, що у технічному описі товару вказаний інвойс з іншими реквізитами, зокрема в технічному описі від 06.08.2020 міститься посилання на інвойс НУ- СК-202027 від 30.03.2020, тоді як до митного органу разом із декларацією подано інвойс НУ-СК-202027 від 25.05.2020, зазначена розбіжність є також суттєвою на яку судом першої інстанції не було надано жодної оцінки.

Крім того, надані документи є похідними від основного документу, на підставі якого позивачу надавалися послуги з перевезення - Договору транспортного експедирування, який не був поданий до митного оформлення разом з ЕМД № UА807120/2020/039406 від 07.08.2020, дана аргументія не була прийнята судом першої інстанції, однак відповідачем неодноразово зверталась увага суду на відповідні факти.

Також декларантом не були надані банківські та інші платіжні документи, які б підтверджували факт оплати оплати за транспортно- експедиційні послуги відповідно до рахунку-фактури, що підтведжується відсутністю у графі 44 цієї ЕМД реквізитів документу за кодом «3005», який згідно з Класифікатором документів відповідає банківському платіжному документу, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг.

Відповідач наголошує, що з аналізу вищенаведені приписи нормативно-правових актів, положення укладеного між сторонами договору про міжнарожне перевезення, обов`язковими документами, які повинні подаватися разом з ЕМД до митного оформлення на підтвердження понесених транспортних витрат, окрім поданих декларантом, є заявка, договір про транспортне експедирування, рахунок, оскільки саме ці документи містять відомості про дійсну вартість послуги з перевезення товарів.

Документами, шо підтверджують оплату, можуть бути: платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунка, квитанція до прибуткового касового ордера тощо.

Враховуючи, що декларант самостійно заповнює декларацію та відповідає за достовірність зазначених даних, то проаналізувавши декларацію № UА807120/2020/039406 слід зробити висновок, що декларант самостійно не визначив додаткову одиницю виміру в штуках, щодо деяких товарів у ЕМД, а саме товар №2, №5, №7, №10, №12, №13, №15 водночас заявляючи додаткову одиницю виміру в штуках, щодо товарів №3, №6, №8 ( позначення 796/916 графи 41 вказаних товарів).

На думку відповідача, дотримуючись вимог законодавства митниця здійснила коригування товарів №3, №6, №8 в штуках, що підтверджується графою 30 у рішенні про коригуванні митної вартості товарів №UА807000/2020/001446/2 від 07.08.2020 Оскільки декларант самостійно додатково не визначає одиницю виміру в штуках, то за замовчуванням обичається одиниця виміру у кілограмах. Отже, коригування митної вартості товарів в долларах за кілограм щодо товарів №2, №5, №7, №10, №12, №13, №15 є таким, що відповідає чинному законодавству України.

Відповідач вважає, що судом не було надано оцінки жодному із аргументів зазначених Слобожанською митницею Держмитслужби, що безумовно є порушенням ст. 90 КАСУ.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначив, що погоджується із висновками суду першої інстанції, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Окрім того, відповідачем зазначено лише номер та дату митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості.

Позивач вважає, що зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства, отже у спірному рішенні не наведено обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості, що є самостійною підставою для його скасування.

ТОВ «Велотрейд» погоджується із висновками суду першої інстанції, що контролюючий орган у спірних правовідносинах визначив митну вартість не окремої одиниці товару (як це було зроблено платником податків під час подання ВМД), а вартість одного кілограму товару, попри те, що кожна окрема одиниця товару має власні повністю індивідуалізовані характеристики, котрі і впливають на ціну.

Застосування Митницею з причини спрацювання модуля АС АУР иіни за відомостями спеиіалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України позивач вважає необгрунтованим, позаяк самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Проте, митницею такого порівняння зроблено не було. До суду документів, котрі б висвітлювали характеристики імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, подано не було. Отже, висновок митниці про можливість визначення митної вартості оцінюваних товарів на рівні митної вартості раніше імпортованого товару є недоведеним через відсутність доказів відповідності оцінюваних товарів раніше імпортованим.

Позивач вважає, що митниця вводячи суд в оману, шамагається вказати, що позивач подав не той інвойс до розмитнення, однак ие не так. З огляду та те, що їнвойс від 25.05.2020 року був на суму 25426,93 долара США. А ТОВ "Велотрейд" є підтвердження оплати надає платіжне доручення №191 від 28 липня 2020 року на суму 80613,02 доларів США., то митниия під час перевірки сплати попросила інвойси додаткові, які включаються у вищевказану платіжну, так як Постачальник, договір є аналогічними в даному випадку. Тому митний брокер додатково надав інвойс для додаткового підтвердження оплати і розвіювання будь-яких сумнівів представників митнииі. Тому будь-яких розбіжностей немає і суд першої інстанції справедливо вказав, що інвойс на який посилався відповідач, не має жодного відношення до процедури декларування товару, відносно якого складено спірне рішення про коригування митної вартості товару.

На думку позивача, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/0Q 1446/2 від 07.08.2020 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807000/2020/00880 від 07.08.2020 не відповідають вимогам пунктів 1. 2. 4 ч. 2 ст.55 МК України, оскільки не містить належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ТОВ Велотрейд є виробником велосипедів та з 1998 року основним видом економічної діяльності ТОВ Велотрейд за Квед 30.92 є виробництво велосипедів, дитячих та інвалідних колясок, дата державної реєстрації: 29.07.1998. номер запису: 1 004551.

01.05.2020 року між TOВ Велотрейд та TANJIN TIGERBIKE CO., LTD (Китай) було укладено договір №01/05-2020 поставки продукції.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору предметом договору є поставка продавцем покупцю продукції, а саме частини і комплектуючі велосипедів, відповідно до інвойсу/ів в межах, встановлених цим договором.

Згідно з п.2.1. договору ціна на продукцію, умови оплати і поставки по нього договору визначаються в Інвойсі (проформа інвойс) до договору.

Відповідно до п. 8.1. договору, строк його дії- до 31.12.2025 року.

До вказаного договору був оформлений Інвойс №НY-CK-202027 від 25.05.2020 року на загальну суму 25426,93 долара США.

ТОВ Велотрейд розрахувався за поставлений товар в повному обсязі відповідно до платіжного доручення №191 від 28 липня 2020 року на суму 80613,02 доларів США.

Декларантом позивача, обрано 1 метод (графа 43) при заповненні митних декларацій, та розраховано митну вартість Товару: по МД ІМ №UА807170/2020/039406 від 06.08.2020.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав до митного органу обов`язкові документи, копії яких додано до справи: договір № 01/05-2020 від 01.05.2020 року між ТОВ Велотрейд TIANJIN ТІGERBIKE CO., LTD; Інвойс №НY-CK-202027 від 25.05.2020 року; платіжне доручення в іноземній валюті від 28.07.2020 року № 191 на суму 80613,02 дол. США, до якої входила низка платежів, у тому числі за Інвойсом №НY-CK-202027 від 25.05.2020 року на загальну суму 25426,93 долара США; документи щодо транспортування (перевезення) товару, та документи, що підтверджують вартість перевезення, а саме договір з перевізником ТОВ «АФ-ГРУПП» від 31.01.2020 № 31/01/2020-1, рахунок на оплату № 1120 від 20.07.2020, довідку № 02007 від 20.07.2020 ТОВ «АФ-ГРУПП» про транспортно-експедиційні витрати»; звіт про оцінку майна №03/08/2020/01 від 03.08.2020 р. Регіонального торгівельно-виробничого підприємства Гранід у формі ТОВ, з аналізу висновку якого слідує, що вартість об`єкту незалежної оцінки, частини та комплектуючі велосипедів в асортименті, країна походження Китай, та належить ТОВ Велотрейд, на момент оцінки 03.08.2020 року з округленням складає згідно медіанного (середньоарифметичною) значення та інформації наданої замовником на умовах доставки FОВ-XINGANG (Китай) (згідно договору поставки продукції №01/05-2020 від 01.05.2020, інвойсу НY-CK-202027 від 25.05.2020).

Позивач зазначив, що Регіональне торгівельно-виробниче підприємство Гранід у формі ТОВ підтвердило те, що ринкова вартість відповідає вартості Товару, заявлена позивачем до митного оформлення, оскільки саме ринкова вартість приймає значення отримане при розрахунку за порівняльним підходом, оскільки цей підхід достатньо повною мірою відображає специфічні особливості об`єкту оцінки і може виступати в якості ринкової вартості.

Також, відповідачу було надано договір про надання послуг митного брокера з ФОП ОСОБА_1 ; сертифікат тощо.

Надання відповідного пакету документів при декларуванні товару не заперечувалось відповідачем у відзиві.

За даною МД в АСМО Інспектор було згенеровано наступні профілі ризиків за кодами: 105-2 Наявні рішення про визначення митної вартості за подібним товаром по даному підприємству. Необхідно посилити контроль правильності визначення митної вартості. Проаналізувати зазначене рішення на предмет можливості застосування при поточному оформленні зазначеного товару. Необхідно перевірити достовірність декларування транспортних витрат (фрахт контейнерів). Згідно наявної інформації, фрахт контейнера з відповідної країни до порту призначення коштує близько від 3500 до 4300 USD; перевірити документи, що підтверджують транспортні витрати. Витребувати документи, що підтверджують митну вартість та її складові, відомості про які зазначені у гр.44 МД (якщо такі не були подані митниці), їх скан-копії з ЕЦП декларанта прикріпити до МД; 117-2 «...здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів із залученням спеціалізованого підрозділу митниці для перевірки числового значення заявленої митної вартості».

Митний орган вказував, що задекларований рівень митної вартості товару нижчий рівня митної вартості подібних товарів, оформлених іншими митними органами; подані до митного оформлення документи не підтверджують в повній мірі задекларований рівень митної вартості

Як вказував відповідач, на запит щодо витребування додаткових документів позивачем зазначено про надання разом з МД всіх належних документів.

Враховуючи викладене, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001446/2 від 07.08.2020 за резервним методом та складено Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2020/00880.

З метою уникнення простою транспортних засобів та дефіциту товару у виробництві, декларантом оформлено товар під гарантію за митною декларацією: №UА807170/2020/039926 від 10.08.2020

Не погодившись з зазначеними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду за їх оскарженням.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001446/2 від 07.08.2020 та Картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2020/00880 Слобожанська митниця Держмитслужби діяла всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (надалі за текстом - МК України).

Положеннями ст. 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Положення ст. 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Згідно ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Виходячи з положень ч. 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

В ході судового розгляду встановлено, що позивачем разом із митною декларацією було надано документи, необхідні для митного оформлення.

Відповідачем у рішенні вказано про невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тим, що документи, подані декларантом не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у зв`язку з ненаданням декларантом всіх витребуваних додаткових документів.

Приписами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз вимог ст. 53 Митного кодексу України дає підстави вважати, що право митного органу на витребування додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення, згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України зазначено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно ч. 3 ст. 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57 МК України).

За приписами ч. 1 статті 58 МК України Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Положеннями ч. 4 ст. 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 Кодексу).

Згідно ч. 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч. 6 ст. 57 МК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Положеннями ч. 1 ст. 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 257 МК України, умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Частиною 12 ст.264 МК України визначено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до правової позиції у подібних правовідносинах, викладеної Верховним Судом в постанові від 06 серпня 2020 року (справа № 814/694/16), вказано, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, Верховний Суд у названій постанові звернув увагу, що витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пунктів ч. 2 ст. 55 МК України, оскільки не містить належного обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та у своїх висновках, враховуючи відповідні зауваження митного органу, виходячи з наступного.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, що задекларований рівень митної вартості товару нижчий рівня митної вартості подібних товарів, оформлених іншими митними органами, останнім не надано доказів подібності товару, який декларувався, іншим товарам, про які він вказував, та схожості умов поставки.

Слід зазначити, що посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, тобто з зазначенням докладної інформації та джерел, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, оскаржуване рішення не містить жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо.

Окрім того, відповідачем зазначено лише номер та дату митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості.

Так, відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» - рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.

Отже, колегія суддів доходить до висновку, що у спірному рішенні не наведено обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості, що є самостійною підставою для його скасування.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом в постанові від 21.12.2018 р. у справі №815/1670/17.

Крім того, колегія суддів зауважує, що контролюючий орган у спірних правовідносинах визначив митну вартість не окремої одиниці товару (як це було зроблено платником податків під час подання ВМД), а вартість одного кілограму товару, попри те, що кожна окрема одиниця товару має власні повністю індивідуалізовані характеристики, котрі і впливають на ціну.

Застосування Митницею з причини спрацювання модуля АСАУР ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України суд вважає необґрунтованим, позаяк самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.

Водночас, у судовому засіданні встановлено, що у спірних правовідносинах, митницею такого порівняння зроблено не було.

Відповідачем не надано до суду документів, які б висвітлювали характеристики імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, подано не було, отже висновок митниці про можливість визначення митної вартості оцінюваних товарів на рівні митної вартості раніше імпортованого товару є недоведеним через відсутність доказів відповідності оцінюваних товарів раніше імпортованим.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, що подані до митного оформлення документи не підтверджують в повній мірі задекларований найменший рівень митної вартості, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в наданих під час декларування документах містяться платіжне доручення № 191 від 28.07.2020 з призначенням платежу - payment for wheel parts for bicycles contract 01/05-2020 from 01/05/2020 на загальну суму 80613,02 USD та інвойс № HY-CK- 202027 від 25.05.2020.

Як вказував відповідач, у цьому інвойсі у графі Payment вказано payment within 120 days from the receipt of goods.

Однак, до Митниці також надано інший інвойс № HY-CK-202027 від 25.05.2020 (в якому в графі Payment вказано 100 % prepayment).

Обидва інвойси за вказаною датою та номером, як зазначав відповідач, містять розбіжності в умовах оплати та у сумі.

Тобто, на думку відповідача, внаслідок вказаних розбіжностей заявлена позивачем митна вартість за основним методом є безпідставною

Проте, колегія суддів не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На Інвойсі № HY-CK- 202027 від 25.05.2020, в якому у графі Payment вказано payment within 120 days from the receipt of goods, на який посилався відповідач, стоять штампи митного органу з датами « 04.08.2020» та « 05.08.2020», однак, звернення позивача до митного органу щодо декларування товару за першим методом відбулось пізніше, а саме: « 06.08.2020», про що сам же відповідач і зазначає у відзиві на позов.

Тобто, інвойс, на який посилався відповідач, не має жодного відношення до процедури декларування товару, відносно якого складено спірне рішення про коригування митної вартості товару.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про недостатність підтвердження факту сплати за товар, колегія суддів вважає, що останнім не обґрунтовано належним чином, у чому саме полягає відповідний сумнів.

Посилання відповідача на те, що ненадання до митного оформлення Договору транспортного експедирування не дозволило в повній мірі підтвердити транспортні витрати декларанта, є помилковими, оскільки позивач надав для підтвердження транспортних витрат весь пакет документів, а саме коносамент, рахунок-фактури про надання транспортно- експелиттійних послуг, документ, що підтверджує вартість перевезення товару із чітко зазначеним номером контейнера.

Проте, відповідач у апеляційній скарзі жодним чином не довів що відсутність цього договору вплинуло чи могло вплинути на заниження позивачем митної вартості імпортованого товару.

Для підтвердження транспортних витрат відповідно до ч. 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, достатнім є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Таким чином, для підтвердження транспортних витрат необхідні документи, в яких вказується ціна за ці транспортні витрати, такими документамй є рахунок на оплату та довідка про транспортно-експедиційні витрати, що була надана TОB «Велотрейд і вказаний перелік документів відображений в Картці відмови.

Слід зазначити, що у Договорі про транспортно-експелипійнї витрати не встановлюється ціни на такі послуги, але лише вказано, тип ціна Договору визначається в рахунках на оплату. Тобто вказаний Договором регулюються відносини ТОВ «Велотрейд» та ТОВ «АФ-Групп» щодо прав та обов`язків сторін Договору, відповідальність Сторін, порядок вирішення спорів тощо, такий Договір заснований на принципу свободи договору.

Враховуючи викладене, твердження відповідача про те, що за відсутності Договору про транспортно-експедиційні витрати не є можливим підтвердити транспортні витрати є безпідставними.

Решта доводів апеляційної скарги відповідача, не містяться у спірному рішенні, тобто, такі твердження не були покладені в основу спірної відмови у визнанні митної вартості товарів позивача за першим методом, отже не беруться до уваги колегією суддів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваних рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2020/001446/2 від 07.08.2020 та Картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2020/00880 Слобожанська митниця Держмитслужби діяла всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 року по справі № 520/11062/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 по справі № 520/11062/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 26.04.2021 року