Справа № 640/16701/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

22 квітня 2021 року м. Київ№ 640/16701/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ)

про зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в якому просив:

- зняти арешт з усього майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) накладений постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Петрук І.О. про арешт майна боржника від 15.05.2008р. в межах виконавчого провадження № 2021/7 від 15.05.2020р. на підставі виконавчого листа 2-3173/1 від 05.03.208р. виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління житловими будинками Управління справами ВРУ 1 584, 53 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем неправомірно не виконано покладених на нього обов`язків із зняття арешту на майно позивача накладеного в межах виконавчого провадження № 2021/7, що перешкоджає можливості використовувати належне йому на праві приватної власності майно.

Відповідачем відзив на адміністративний позов не надано, з огляду на що справа підлягає розгляду на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини 1 статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19.12.2007р. у справі № 2-3174/1 стягуто з ОСОБА_1 на користь Управління житловими будинками Управління справами ВРУ заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 1 503, 53 грн. та повернення державного мита в сумі 81 грн., а всього 1 584, 53 грн.

На виконання вищезазначеного рішення Дніпровським районним судом міста Києва 05.03.2008р. видано виконавчий лист № 2-3173/1 боржником відповідно до якого є ОСОБА_1 .

З огляду на пред`явлення виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 05.03.2008р. № 2-3173/1 до виконання, головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління житловими будинками Управління справами ВРУ боргу у розмірі 1 584, 53 грн.

В подальшому, 15.05.2008р. державним виконавцем винесено постанову № 2021/7 про арешт нерухомого майна позивача, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.07.2020р.

26.05.2020р. позивач через представника звернувся до відповідача із заявою в якій просив винести постанову про закриття виконавчого провадження та про зняття арешту з майна позивача, з огляду на те, що борг останнім сплачено.

Листом Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 29.05.2020р. № 51785 позивача повідомлено про те, що виконавчий лист Дніпровського районного суду міста Києва від 05.03.2008р. № 2-3173/1 станом на 29.05.2020р. на виконанні в відділі не перебуває.

Водночас, відповідно до частин 1 та 2 статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Серед підстав звернення до суду із позовною заявою зазначено, зокрема, що державним виконавцем не було здійснено покладених на нього обов`язків, а саме щодо зняття арешту з майна.

Проте, ані постанова від 15.05.2008р.№ 2021/7 про арешт нерухомого майна, якою відповідно накладено арешт на майно боржника, ОСОБА_1 , ані відмова відповідача щодо зняття арешту, позивачем не оскаржувалися, як і не оскаржувалися рішення і дії виконавця та посадових осіб до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення Дніпровського районного суду міста Києва у цивільній справі.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина 2 статті 384 ЦПК України).

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

В той же час, предметом позовної заяви визначено не постанову головного державного виконавця, якою відповідно накладено арешт на майно боржника, а вирішення адміністративним судом питання про зняття арешту з усього майна боржника у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа від 05.03.2008р. № 2-3173/1, виданого на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва у цивільній справі

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавчепровадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 22.01.2020р. у справі № 340/25/19 та в постанові Верховного Суду від 06.03.2020р. у справі № 640/23588/19.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Судом встановлено, що підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на майно, що порушує одну із правомочностей власника, а саме право розпоряджатися своїм майном, оскільки позивач має намір оформити заповіт на належну йому ј частину квартири.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що у цій справі порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а тому у даному випадку порушено його цивільні права.

Таким чином, оскільки, позивач був відповідачем у цивільній справі та є боржником у виконавчому провадженні (за виконавчим листом у цивільній справі) з примусового виконання цього рішення, то справа щодо зняття арешту з майна боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі № 815/4232/17, від 22.04.2019р. у справі № 757/53656/17-а, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020р. у справі № 643/5597/19.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 238, 241, 248, 294 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 640/16701/20.

2. Роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до компетенції місцевого загального суду з урахуванням правил територіальної підсудності. При цьому, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст. 256 КАС України та може буде оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська