Справа № 163/1996/20
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 163/1996/20 пров. № А/857/4273/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Чишій С.С.,

справу розглянуто в порядку письмового провадження,

місце ухвалення рішення - м. Любомль,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Волинської митниці Держмитслужби, в якому просив суд скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 7081/20500/18 від 12 грудня 2018 року, якою на нього за ч.3 ст.470 МК України накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 03 лютого 2021 року позов задоволено повністю. Постанову заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа Василя Миколайовича від 12 грудня 2018 року в справі про порушення митних правил № 7081/20500/18 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу скасовано. Провадження в справі за протоколом про порушення митних правил № 7081/20500/18 закрито. Стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору.

Рішення мотивоване тим, що на момент винесення оскаржуваної постанови повідомлення про дату розгляду протоколу ОСОБА_1 не отримав, через що відомостей про своєчасне сповіщення позивача про місце і час розгляду справи не було. У зв`язку з цим позивач був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, в тому числі щодо надання пояснень, присутності під час розгляду протоколу, користування правовою допомогою. Крім того, суд зазначає, що згідно з митною декларацією типу ІМ40ДЕ № UA100010/2019/305744 та квитанцією від 09 січня 2019 року ОСОБА_1 відповідно до пункту 93 розділу ХХІ МК України добровільно сплатив до державного бюджету кошти у сумі, що дорівнюють розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (8500 гривень).

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуваний протокол про порушення митних правил було направлено рекомендованим листом за повідомленою позивачем адресою. Вказує, що митним органом було вжито всіх можливих заходів для забезпечення всіх процесуальних прав ОСОБА_1 .

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на неї в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно із витягом з єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС та автоматизованої системи митного оформлення "Інспектор" 08 серпня 2018 року о 10:29 годині позивач ввіз на митну територію України через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС автомобіль "Опель Вектра", номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , у режимі "транзит". 20 листопада 2018 року інспектор Волинської митниці ДФС склав щодо ОСОБА_1 протокол про порушення митних правил № 7081/20500/18 за ознаками ч.3 ст.470 МК України. В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 перевищив встановлений ст.95 МК України строк транзитного перевезення автомобіля "Опель Вектра", номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , ввезеного на митну територію України 08 серпня 2018 року, більше ніж на 10 діб. Протокол був складений за відсутності ОСОБА_1 . В протоколі вказано, що ОСОБА_1 викликався рекомендованим листом № ФОП-15467/20/03-70-61/36 від 30 жовтня 2018 року для дачі пояснень, встановлення обставин невивезення автомобіля та вирішення питання щодо складання протоколу про порушення митних правил, однак на Волинську митницю ДФС не прибув. 12 грудня 2018 року заступник начальника Волинської митниці ДФС Герман В.М. виніс оскаржувану постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, відповідно до змісту протоколу № 7081/20500/18 і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 70 Митного кодексу України встановлені види митних режимів, зокрема, транзит.

За положеннями статті 71 Митного кодексу України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Таким чином, вибір митного режиму, поміщення у митний режим та зміна митного режиму є виключним правом декларанта.

Як вбачається з матеріалів справи, при митному оформленні автомобіль «"Опель Вектра", номерний знак НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 був оформлений позивачем у режимі "транзит".

За приписами статті 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною 1 ст. 93 Митного кодексу України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; 4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Пунктом 1 частини 1 та частини 2 статті 95 Митного кодексу України встановлені такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

До строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ч. 3 ст. 325 Митного кодексу України).

За змістом статті 381 Митного кодексу України, громадянам дозволяється поміщувати у митний режим транзиту транспортні засоби особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом, та переміщуються громадянами-нерезидентами.

Переміщення транспортних засобів особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України здійснюється у строки, встановлені статтею 95 цього Кодексу.

У разі порушення зобов`язання про прохідний транзит через митну територію України транспортних засобів особистого користування, за винятком випадків, коли таке порушення сталося внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними документами, внесена грошова застава використовується в порядку, визначеному статтею 313 цього Кодексу.

У разі знищення чи повного зіпсування поміщених у митний режим транзиту транспортних засобів особистого користування, що переміщуються з метою прохідного транзиту через митну територію України, внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку їх транзиту зупиняється, а внесена грошова застава повертається особі, яка внесла заставу, її спадкоємцю або уповноваженій ними особі, за умови надання такою особою органам доходів і зборів достатніх доказів знищення чи повного зіпсування таких транспортних засобів.

За приписами частини 1, 4, 5 ст. 102 Митного кодексу України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 470 Митного кодексу України передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вказаних норм вбачається обов`язок особи у визначений законодавством строк вивезти транспортний засіб, поміщений у митний режим "транзит", за межі митної території України, а невиконання такого обов`язку є порушенням митних правил та тягне за собою адміністративну відповідальність. У відповідності до норм Митного кодексу України транспортний засіб, яким керував позивач, є товаром, митне оформлення якого не закінчено.

Відповідно до статті 485 Митного кодексу України, заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Під час розгляду справи про порушення митних правил встановлено факт невиконання позивачем вимог режиму транзиту (дотримання мети ввезення та обов`язкового його вивезення за межі митної території України або поміщення в інший митний режим).

Аналізуючи зміст нормативного регулювання спірних правовідносин суд вважає, що склад правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, передбачає, з-поміж іншого, те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі).

Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 Митного кодексу України, полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу документів, що містять такі відомості, використання товарів стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів в інших цілях.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів).

Поняття адміністративного правопорушення відображено у частині 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення та передбачає протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 488 Митного кодексу України встановлено, що провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ст. 489 Митного кодексу України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 497 Митного кодексу України, у провадженні у справах про порушення митних правил беруть участь: 1) особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил; 2) власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи); 3) представники осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та заінтересованих осіб (законні представники, представники, які діють на підставі довіреності, доручення); 4) захисники; 5) представники органів доходів і зборів; 6) свідки; 7) експерти; 8) перекладачі; 9) поняті.

Відповідно до ст. 498 Митного кодексу України, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Відповідно до частини 1, 2, 4 статті 526 Митного кодексу України, справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Отже, Митним кодексом України визначено порядок провадження у справі про порушення митних правил, визначено зокрема право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності знати про час і місце розгляду справи, брати участь у розгляді справи, подавати пояснення та заперечення.

Митним кодексом України визначено єдину обов`язкову умову розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: розгляд справи може відбуватись за відсутності особи, яка притягається до відповідальності лише в разі, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Дотримання наведених правил є передумовою належного розгляду справи про порушення митних правил, тобто в порядку, передбаченому МК України.

Позивач зазначає, що в порушення вимог МК України його не було повідомлено про час і місце розгляду справи, в порушення приписів ст. 526 МК України, постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу прийнято у відсутність особи, яка притягається до відповідальності.

В матеріалах справи міститься адресоване ОСОБА_1 повідомлення № ФОП-15467/20/03-70-61/36 від 30 жовтня 2018 року, в якому зазначено про необхідність прибуття 20 листопада 2018 року на митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС для запровадження протоколу про порушення митних правил. Повідомлення надіслано рекомендованим листом з трек-номером 05 (а.с. 37).

Листом № 5380/03-70-20-03-16 від 22 листопада 2018 року з трек-номером 250 ОСОБА_1 надіслано примірник протоколу про порушення митних правил № 7081/20500/18 із зазначенням про розгляд справи 12 грудня 2018 року. Жодних відомостей про рух поштових відправлень в адресу позивача та інформації про вручення листів з трек-номерами 05 та 024 матеріали справи не містять.

З наведеного вище суд дійшов висновку, що позивач повідомлення про розгляд справи не отримував, як і не отримали вказане повідомлення будь-які особи, що проживають за його місцем реєстрації.

Зазначене позбавило позивача можливості ознайомитись з правами та обов`язками, надати пояснення, подати докази, скористатись послугами адвоката тощо. Порушення органами державної влади встановленої законом процедури здійснення контрольних повноважень, зокрема, позбавлення права на участь особи, щодо якої здійснюють контрольні заходи, є істотним, а не формальним порушенням.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 червня 2018 року, від 29 березня 2019 року у справах, відповідно, № 806/2554/16, №502/1664/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку мало місце порушення відповідачем норм процесуального права при розгляді справи, що в свою чергу зумовило порушення прав позивача, передбачених ст. 498 Митного кодексу України, в тому числі і права на захист.

Крім того, за встановлених у цій справі обставин порушення відповідачем норм процесуального права при розгляді справи, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих доказів, які б свідчили саме про умисел позивача, оскільки відповідачем не доведено, що автомобіль використовувався в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Отже, в порушення ст.ст. 489,526 МК України митницею не виконано покладені на неї обов`язки, не використано надані права у точній відповідності із законом, та не здобуто доказів на підтвердження обставин, викладених у постанові про порушення митних правил.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03 лютого 2021 року у справі № 163/1996/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 26.04.21 року