Справа № 640/17872/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2020 року адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо не нарахування та не виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку у період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. - 30 діб та у період з 01.01.2013 р. по 19.07.2013р. - 15 діб;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. - 30 діб та у період з 01.01.2013 р. по 19.07.2013 р. - 15 діб;

- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 19.07.2013 р. по день постановлення рішення у справі.

На обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що у порушення приписів статті 116 Кодексу законів про працю України з ним не було проведено повний розрахунок при звільненні з органів внутрішніх справ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2020 року позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні залишено без розгляду з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну відпустку у період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. - 30 діб та у період з 01.01.2013 р. по 19.07.2013 р. - 15 діб, а також зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 3 844 грн. 53 коп.

Ухвалу від 17.03.2020 р. ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області зазначає, що у році звільнення з органів внутрішніх справ право на компенсацію за невикористану чергову відпустку мають лише особи рядового та молодшого начальницького складу. Особам середнього, старшого та вищого начальницького складу за їх бажанням надається чергова відпустка, а не компенсація.

Відповідач звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не оскаржує наказ, яким його звільнено зі служби без зазначення відповідного розрахунку днів невикористаної відпустки.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 р. апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області задоволено частково. Скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2020 року в частині визнання протиправною бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну відпустку у період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року - 30 діб та зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області нарахувати і виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку у цей скасовано та ухвалено нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову у зазначеній частині. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2020 року залишено без змін.

Також, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 р. задоволено апеляційну скаргу позивача. Скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду та направлено справу в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 04.02.2021 р. скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну відпустку у період з 01 січня по 31 грудня 2012 року - 30 діб та у період з 01 січня по 19 липня 2013 року - 15 діб, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року залишено без змін.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з червня 2008 р. ОСОБА_1 працював в УМВС України у Вінницькій області на посаді слідчого.

Згідно наказу № 152 о/с від 19.07.2013 р. позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 19 липня 2013 р., з виплатою премії по 19.07.2013 р. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає: 08 років 10 місяців 18 днів.

Відповідно до довідки Гайсинського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області № 5750/210/01-2017 від 12.05.2017 р. у період з 01.01.2012 р. по 19.07.2013 р. ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді слідчого слідчого відділення Гайсинського районного відділу Управління МВС України у Вінницькій області, у щорічній та додатковій відпустці не перебував. В період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. невикористана чергова відпустка становить - 30 діб, в період з 01.01.2013 р. по 19.07.2013 р. - 15 діб.

Той факт, що при звільненні з органів внутрішніх справ позивачеві не було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. - 30 діб та за період з 01.01.2013 р. по 19.07.2013 р. сторонами не заперечується.

Відповідно до частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 р. № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей (тут та надалі норми у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 р. № 565-XII передбачалось, що Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 р. (надалі за текстом - «Положення»).

Пунктом 49 Положення передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: чергові; короткострокові; через хворобу; канікулярні; у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Відповідно до пункту 51 Положення тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно. За рішенням Міністра внутрішніх справ у виняткових випадках можуть надаватися чергові відпустки тривалістю 45 діб особам рядового і начальницького складу, які потребують подовженого відпочинку у зв`язку з особливо складними умовами служби.

Згідно пункту 52 Положення чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року. Особам рядового і начальницького складу, які захворіли під час чергової відпустки, вона після одужання продовжується на число невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється начальником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого лікарем і начальником (головним лікарем) лікувального закладу.

Згідно пункту 55 Положення відкликання осіб рядового і начальницького складу із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено прямим начальником (від начальників головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, на транспорті та науково-дослідних установ, ректорів вищих навчальних закладів МВС, прирівняних до них і вище). При відкликанні з чергової відпустки невикористана її частина надається, як правило, в поточному році. Якщо невикористана частина відпустки становить 10 діб і більше, особам рядового і начальницького складу видаються проїзні документи для проїзду до місця проведення відпустки, але не далі пункту, з якого вони були відкликані, і назад, а також надається додатковий час на дорогу понад відпустку. За бажанням осіб рядового і начальницького складу, невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Відповідно до пункту 56 Положення особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення. Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Виходячи з наведених законодавчих приписів, слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність не виплативши позивачеві компенсацію за всі невикористані ними дні, як основної так і додаткової відпустки, а твердження Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про те, що право на компенсацію за невикористану чергову відпустку у році звільнення з органів внутрішніх справ мають лише особи рядового та молодшого начальницького складу є помилковим внаслідок неправильного тлумачення наведених правових норм.

При цьому, той факт, що ОСОБА_1 не оскаржує наказ, яким його звільнено зі служби без зазначення відповідного розрахунку днів невикористаної відпустки не має правового значення у цій справі.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р. (надалі за текстом - «Порядок»).

Підпунктом «а» пункту 1 Порядку установлено, що він застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

За приписами пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно пункту 7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з 19 липня 2013 р.

Згідно довідок про доходи № 1 від 04.05.2017 р., № 2 від 04.05.2017 р. у період з липня 2012 р. по червень 2012 р. позивачеві нарахована заробітна плата у загальному розмірі 32 327 грн. 94 коп.

Отже, виходячи із приписів пункту 7 Порядку на користь позивача підлягає до виплати компенсація за невикористану щорічну відпустку:

- за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. - 30 діб у розмірі 2 657 грн. 09 коп. (32 327 грн. 94 коп./365 днів х 30 діб);

- за період з 01.01.2013 р. по 19.07.2013р. - 15 діб у розмірі 1 328 грн. 54 коп. (32 327 грн. 94 коп./365 днів х 15 діб),

а всього 3 985 грн. 63 коп.

Таким чином, суд попередньої інстанції припустився помилки при розрахунку суми компенсації за невикористану щорічну відпустку.

Відповідно до частини 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2020 року змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини у наступній редакції:

«Зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Театральна, 10, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 30 діб та в період з 01.01.2013р. по 19.07.2013р. - 15 діб у розмірі 3 985 грн. (три тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 63 коп.».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 23 квітня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя О.М.Оксененко