Справа № 200/906/21-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 р. Справа№200/906/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Донецької області у м. Краматорську про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України Донецької області у м. Краматорську, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 396 Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську від 24 грудня 2020 року;

- зобов`язати Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи: з 04 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 року в радгоспі «Бесстрашенський»; з 12 квітня 1984 року по 05 січня 1985 року в колгоспі ім. Щорса; з 03 серпня 1986 року по 10 червня 1987 року в колгоспі «Знамя коммунизма»; з 01 липня 1987 року по 29 серпня 1987 року в колгоспі «Путь к коммунизму»; з 01 вересня 1987 року по 23 грудня 1987 року в колгоспі ім. Кірова; з 03 травня 1988 року по 17 серпня 1988 року в колгоспі ім. Фрунзе; з 15 травня 1989 року по 01 серпня 1989 року в колгоспі «Пам`ять Ленина»; з 08 серпня 1989 року по 28 грудня 1989 року в колгоспі «Маяк коммунизму».

Позов обґрунтований тим, що позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Проте, рішенням від 24 грудня 2020 року відповідач відмовив позивачеві в призначенні пенсії за віком згідно частини 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із не зарахуванням певних періодів роботи позивача до його страхового стажу.

Так, зазначає позивач, період його роботи з 04 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 року в радгоспі «Бесстрашенський» не був зарахований відповідачем з тих підстав що, запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, а періоди його роботи з 12 квітня 1984 року по 05 січня 1985 року в колгоспі ім. Щорса, з 03 серпня 1986 року по 10 червня 1987 року в колгоспі «Знамя коммунизма», з 01 липня 1987 року по 29 серпня 1987 року в колгоспі «Путь к коммунизму», з 01 вересня 1987 року по 23 грудня 1987 року в колгоспі ім. Кірова та з 03 травня 1988 року по 17 серпня 1988 року в колгоспі ім. Фрунзе не були зараховані відповідачем, оскільки записи про зазначені вище періоди роботи позивача зроблені з порушенням пункту 5 Основних положень про порядок надання та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 «Про трудові книжки колгоспників», оскільки відсутня інформація про відпрацьовані трудодні.

Позивач рахує, що його трудова книжка містить всі відповідні записи, що підтверджують його загальний стаж роботи, а допущені помилки та неточності щодо її заповнення не є його провиною і тому він не повинен бути відповідальним за некомпетентні дії співробітників, що заповнювали його трудову книжку.

У зв`язку із чим просить суд задовольнити його позов в повному обсязі.

У поданому до суду відзиві на адміністративний позов, відповідач заперечив проти задоволення позовних у повному обсязі, навівши доводи, аналогічні викладеним у спірному рішенні, та зазначив, що 23 грудня 2020 року позивач звернувся до із заявою про призначення пенсії за віком згідно частини 1 ст. 26 Закону України «про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивачем до заяви було додано, поряд з іншим, копію трудової книжки від 08 вересня 1975 року, копію довідки № 01/2407 від 20 березня 2018 року; копію довідки № 017/231 від 15 березня 2018 року, копію трудового договору від 11 січня 2020 року.

Відповідач відзначає, що при розгляді трудової книжки позивача управлінням не враховано до його страхового стажу період роботи з 04 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 в радгоспі «Бесстрашенський» у зв`язку з тим, що запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, що є порушенням п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 № 252 із змінами внесеними постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 № 412).

Також відповідачем до страхового стажу не враховано періоди роботи позивача з 12 квітня 1984 року по 05 січня 1985 року в колгоспі ім. Щорса, з 03 серпня 1986 року по 10 червня 1987 року в колгоспі «Знамя коммунизма», з 01 липня 1987 року по 29 серпня 1987 року в колгоспі «Путь к коммунизму», з 01 вересня 1987 року по 23 грудня 1987 року в колгоспі ім. Кірова, з 03 травня 1988 року по 17 серпня 1988 року в колгоспі ім. Фрунзе, з 15 травня 1989 року по 01 серпня 1989 року в колгоспі «Память Ленина», з 08 серпня 1989 року по 28 грудня 1989 року в колгоспі «Маяк коммунизма», які зроблені з порушенням пункту 5 Основних положень про порядок надання та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 «Про трудові книжки колгоспників», а саме відсутня інформація про відпрацьовані трудодні.

За підрахунками відповідача, страховий стаж позивача згідно наданих ним документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу складає 8 років 9 місяців 22 дні.

Відповідач також звертає увагу суду на той факт, що навіть у випадку зарахування до стажу позивача оскаржуваних ним періодів, його страховий стаж складатиме 11 років 10 місяців 29 днів, що також не відповідає вимогам ст. 26 Закону № 1058. Право на пенсію у позивача, на думку відповідача, відсутнє.

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що оскільки управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Встановивши, що вказаний позов поданий без додержання вимог передбачених ст. 161 КАС України, Донецький окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 29 січня 2021 року, залишив його без руху, надавши позивачу строк в 10 (десять) днів з дня вручення їй копії цієї ухвали для усунення недоліків позову шляхом надання суду: нового тексту позовної заяви із зазначенням щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, доданих до позовної заяви копій документів засвідчених належним чином, у двох примірниках, а також документа про сплату судового збору на суму 908,00 грн.

18 лютого 2021 року позивачем недоліки позову усунуті в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, отже, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами. Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, участь учасників справи в судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, та сторонами не повідомлено причин, які безпосередньо перешкоджають розгляду даної справи за наявними у ній доказами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України, серія: НОМЕР_1 (а. с. 6-8).

З матеріалів справи встановлено, та сторонами не заперечується, що 23 грудня 2020 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою, яка була зареєстрована за № 11778, щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 24 грудня 2020 року № 396 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами), позивачу було відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу (а. с. 5 - зв. бік а.с. 5).

У рішенні зазначено, що згідно записів в трудовій книжці позивача до страхового стажу не враховано період роботи з 04 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 року в радгоспі «Бесстрашенський», оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, а періоди роботи з 12 квітня 1984 року по 05 січня 1985 року в колгоспі ім. Щорса, з 03 серпня 1986 року по 10 червня 1987 року у колгоспі «Знамя коммунизма», з 01 липня 1987 року по 29 серпня 1987 року в колгоспі «Путь к коммунизму», з 01 вересня 1987 року по 23 грудня 1987 року в колгоспі ім. Кірова, з 03 травня 1988 року по 17 серпня 1988 року в колгоспі ім. Фрунзе, з 15 травня 1989 року по 01 серпня 1989 року в колгоспі «Память Ленина», з 08 серпня 1989 року по 28 грудня 1989 року в колгоспі «Маяк коммунизма» не враховані до страхового стажу позивача, оскільки відсутня інформація про відпрацьовані трудодні.

Також у рішенні зазначено, що страховий стаж позивача згідно наданих ним документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу складає 8 років 9 місяців 22 дні.

В оскаржуваному рішенні, поряд з іншим, також зазначено, що для підтвердження страхового стажу рекомендовано надати уточнюючи довідки.

Як вбачається із копії трудової книжки б/н від 08 вересня 1975 року, що видана на ім`я ОСОБА_1 , позивача, зокрема, 12 квітня 1984 року прийнято до колгоспу ім. Щорса на посаду маляра;

05 січня 1984 року позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням;

03 серпня 1986 року позивача прийнято членом колгоспу «Знамя коммунизма» на посаду маляра;

10 червня 1987 року позивача звільнено з займаної посади у зв`язку із переїздом колгоспу до іншої місцевості;

01 липня 1987 року позивача прийнято до колгоспу «Путь к коммунизму» за трудовим договором;

29 серпня 1987 року позивача звільнено у зв`язку із закінченням терміну дії трудового договору;

01 вересня 1987 року позивача прийнято членом колгоспу ім. Кірова за трудовим договором;

23 грудня 1987 року позивача звільнено у зв`язку із закінченням терміну дії трудового договору;

03 травня 1988 року позивача прийнято членом колгоспу ім. Фрунзе на посаду маляра;

17 серпня 1988 року позивач вибув з членства колгоспу за власним бажанням;

04 жовтня 1988 року прийнятий до колгоспу «Бесстрашенський» на посаду робочого будівельного цеху - тимчасово;

23 листопада 1988 року позивача звільнено у зв`язку із закінченням робіт;

з 15 травня 1989 року по 01 серпня 1989 року позивач працював в колгоспі «Пам`ять Леніна» АПК «Кубань» за трудовим договором;

08 серпня 1989 року позивача прийнято до колгоспу «Маяк комунізму» за трудовим договором;

28 грудня 1989 року позивача звільнено у зв`язку із закінченням терміну дії трудового договору.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії від 24 грудня 2020 року № 396, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не погоджується із відмовою у зарахуванні до її страхового стажу періодів його роботи, що зазначені в його трудовій книжці.

Відтак, оскаржуване у даній справі рішення суб`єкта владних повноважень підлягає правовій оцінці саме в межах заявлених вищевказаних позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-V «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України №1058-V).

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-V, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять період роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-V, а саме трудовою книжкою та положеннями Закону №1788-ХІІ.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено з наявних в матеріалах справи документів, та не заперечується відповідачем по справі, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи: з 04 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 року в радгоспі «Бесстрашенський»; з 12 квітня 1984 року по 05 січня 1985 року в колгоспі ім. Щорса; з 03 серпня 1986 року по 10 червня 1987 року в колгоспі «Знамя коммунизма»; з 01 липня 1987 року по 29 серпня 1987 року в колгоспі «Путь к коммунизму», з 01 вересня 1987 року по 23 грудня 1987 року в колгоспі ім. Кірова, з 03 травня 1988 року по 17 серпня 1988 року в колгоспі ім. Фрунзе, з 15 травня 1989 року по 01 серпня 1989 року в колгоспі «Память Ленина», з 08 серпня 1989 року по 28 грудня 1989 року в колгоспі «Маяк коммунизма».

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що підставою для не зарахування періоду роботи позивача з 04 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 року в радгоспі «Бесстрашенський» стало те, що запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, а періоди роботи позивача з 12 квітня 1984 року по 05 січня 1985 року в колгоспі ім. Щорса, з 03 серпня 1986 року по 10 червня 1987 року у колгоспі «Знамя коммунизма», з 01 липня 1987 року по 29 серпня 1987 року в колгоспі «Путь к коммунизму», з 01 вересня 1987 року по 23 грудня 1987 року в колгоспі ім. Кірова, з 03 травня 1988 року по 17 серпня 1988 року в колгоспі ім. Фрунзе, з 15 травня 1989 року по 01 серпня 1989 року в колгоспі «Память Ленина», з 08 серпня 1989 року по 28 грудня 1989 року в колгоспі «Маяк коммунизма» не враховані до страхового стажу позивача, оскільки відсутня інформація про відпрацьовані трудодні.

Статтею 56 Закону України №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону України №1788-XI основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України №1788-XI, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з ч. 3 Закону України №1058-V органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зауважує, що в трудовій книжці належно відображені періоди роботи позивача з 04 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 року в радгоспі «Бесстрашенський»; з 12 квітня 1984 року по 05 січня 1985 року в колгоспі ім. Щорса; з 03 серпня 1986 року по 10 червня 1987 року в колгоспі «Знамя коммунизма»; з 01 липня 1987 року по 29 серпня 1987 року в колгоспі «Путь к коммунизму», з 01 вересня 1987 року по 23 грудня 1987 року в колгоспі ім. Кірова, з 03 травня 1988 року по 17 серпня 1988 року в колгоспі ім. Фрунзе, з 15 травня 1989 року по 01 серпня 1989 року в колгоспі «Память Ленина», з 08 серпня 1989 року по 28 грудня 1989 року в колгоспі «Маяк коммунизма». Запаси виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про період роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, тому надання позивачем довідок на підтвердження пільгового стажу не має бути обов`язковою умовою для такого підтвердження.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 по справі №677/277/17 провадження № К/9901/1298/17.

Таким чином, посилання відповідача в рішенні на відсутність в трудовій книжці позивача записів щодо кількості трудоднів за періоди його роботи з 12 квітня 1984 року по 05 січня 1985 року в колгоспі ім. Щорса; з 03 серпня 1986 року по 10 червня 1987 року у колгоспі «Знамя коммунизма»; з 01 липня 1987 року по 29 серпня 1987 року в колгоспі «Путь к коммунизму», з 01 вересня 1987 року по 23 грудня 1987 року в колгоспі ім. Кірова, з 03 травня 1988 року по 17 серпня 1988 року в колгоспі ім. Фрунзе, з 15 травня 1989 року по 01 серпня 1989 року в колгоспі «Память Ленина», з 08 серпня 1989 року по 28 грудня 1989 року в колгоспі «Маяк коммунизма», а також посилання відповідача щодо того, що період роботи позивача з 04 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 року в радгоспі «Бесстрашенський», зокрема в частині звільнення, не завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства є такими, що не може створювати негативних наслідків для позивача, зокрема, щодо його права на пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12 березня 2019 року по справі № 2а/349/28/16 провадження № К/9901/30494/18.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо неправомірного не зарахування відповідачем оскаржуваних періодів роботи позивача.

Таким чином, рішення Управління Пенсійного фонду України Донецької області у м. Краматорську № 396 від 24 грудня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 04 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 року в радгоспі «Бесстрашенський»; з 12 квітня 1984 року по 05 січня 1985 року в колгоспі ім. Щорса; з 03 серпня 1986 року по 10червня 1987 року в колгоспі «Знамя коммунизма»; з 01 липня 1987 року по 29 серпня 1987 року в колгоспі «Путь к коммунизму»; з 01 вересня 1987 року по 23 грудня 1987 року в колгоспі ім. Кірова; з 03 травня 1988 року по 17 серпня 1988 року в колгоспі ім. Фрунзе; з 15 травня 1989 року по 01 серпня 1989 року в колгоспі «Пам`ять Ленина»; з 08 серпня 1989 року по 28 грудня 1989 року в колгоспі «Маяк коммунизму», суд зазначає наступне.

Так, дискреційне повноваження суб`єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що вчинення відповідачем наведених дій є дискреційним повноваженням. Проте, у будь-якому випадку суб`єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням вимог частини другої статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне, вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в цій частині шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача № 11778 від 23 грудня 2020 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи: з 04 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 року в радгоспі «Бесстрашенський»; з 12 квітня 1984 року по 05 січня 1985 року в колгоспі ім. Щорса; з 03 серпня 1986 року по 10червня 1987 року в колгоспі «Знамя коммунизма»; з 01 липня 1987 року по 29 серпня 1987 року в колгоспі «Путь к коммунизму»; з 01 вересня 1987 року по 23 грудня 1987 року в колгоспі ім. Кірова; з 03 травня 1988 року по 17 серпня 1988 року в колгоспі ім. Фрунзе; з 15 травня 1989 року по 01 серпня 1989 року в колгоспі «Пам`ять Ленина»; з 08 серпня 1989 року по 28 грудня 1989 року в колгоспі «Маяк коммунизму».

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з правил частини першої статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання до суду даного позову позивачем був сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн (а.с. 23).

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи, що спір в даному випадку виник внаслідок протиправних дій відповідача, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат у повному обсязі, а саме в сумі - 908,00 грн., які слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 24 грудня 2020 року № 396 Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно частини один статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами).

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 23 грудня 2020 року зареєстровану за № 11778, про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу позивача наступні періоди його роботи: з 04 жовтня 1988 року по 23 листопада 1988 року в радгоспі «Бесстрашенський»; з 12 квітня 1984 року по 05 січня 1985 року в колгоспі ім. Щорса; з 03 серпня 1986 року по 10 червня 1987 року в колгоспі «Знамя коммунизма»; з 01 липня 1987 року по 29 серпня 1987 року в колгоспі «Путь к коммунизму»; з 01 вересня 1987 року по 23 грудня 1987 року в колгоспі ім. Кірова; з 03 травня 1988 року по 17 серпня 1988 року в колгоспі ім. Фрунзе; з 15 травня 1989 року по 01 серпня 1989 року в колгоспі «Пам`ять Ленина»; з 08 серпня 1989 року по 28 грудня 1989 року в колгоспі «Маяк коммунизму».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 23 квітня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров