Справа № 520/4559/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

23 квітня 2021 р. справа № 520/4559/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повернути ОСОБА_1 стягнуті з неї суми пенсійних виплат в період 01.06.2018 року по 31.01.2020 року.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що відповідач протиправно утримує з ОСОБА_1 суму пенсії, надмірно отриману з мотивів не повідомлення органів пенсійного фонду про своє працевлаштування.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - пенсійний орган, владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що у зв`язку з виявленим фактом працевлаштування заявника з 01.06.2018 року пенсію позивача приведено у відповідність до норм чинного законодавства. Виявлена в результаті проведеного перерахунку переплата пенсії за період з 01.06.2018 по 31.01.2020 в сумі 7647,60 грн., на думку відповідача, правомірно ним утримується в розмірі 20% від пенсії, що належить пенсіонерові до виплати.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 30.12.2009 року та отримує пенсію по інвалідності згідно з Законом України "Про державну службу".

Рішенням відділу з питань перерахунків пенсій №19 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 24.01.2020 року №12 установлено, що за позивачем утворилась сума переплати за період з 01.06.2018 року по 31.01.2020 року, у зв`язку з працевлаштуванням згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з 01.06.2018 року, сума переплати - 7647,60 грн. підлягає поверненню відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з березня 2020 року до повного погашення.

Позивач в позовній заяві стверджує, що в березні 2020 року їй стало відомо про те, що в період з 01.06.2018 року по 31.01.2020 року з неї утримуються надмірно отримані кошти з періодичних пенсійних виплат з підстав не повідомлення органів пенсійного фонду про працевлаштування позивача.

Не погодившись з таким утриманням, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з відповідною заявою з проханням повернути утримані кошти.

21.09.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області своїм листом за №2000-0221-8/68658 відмовило в поверненні утриманих коштів, а до суду позивач звернувся 20.03.2021 року (дата формування позовної заяви в системі електронного суду), тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

У зв`язку з відмовою пенсійного органу в поверненні утриманих коштів, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

До 31.12.2003р. відносини з приводу пенсійного забезпечення громадян були унормовані приписами Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відтак, за критерієм дати набуття чинності у разі виникнення колізій між нормами перелічених актів права пріоритет у застосуванні належить віддати Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як більш пізньому акту з одного і того ж самого предмету регулювання.

Так, відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застрахована особа зобов`язана: надавати на вимогу страхувальника, територіального органу Пенсійного фонду документи, що засвідчують відомості, які мають бути занесені або містяться в її персональній обліковій картці в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2.5 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).

Згідно з п. 2.21 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, в редакції чинній на момент прийняття рішення відділом з питань перерахунків пенсій №19 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 24.01.2020 року №12, документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними. У разі відсутності у зареєстрованої (взятої на облік) внутрішньо переміщеної особи документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), факт звільнення з роботи встановлюється на підставі особистої заяви із зазначенням дати, з якої особа не працює, та поясненням обставин, у зв`язку з якими неможливо внести запис у трудову книжку чи надати оригінал трудової книжки.

У разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням.

При цьому відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору).

У разі звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії про дату звільнення (припинення діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) шляхом подання заяви.

При цьому відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (копію трудової книжки із записом про звільнення та/або копію цивільно-правового договору).

Факт працевлаштування позивача під час перебування на пенсійному обліку та отримання пенсійних виплат, позивачем не заперечується.

В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач повідомляв пенсійний орган про своє працевлаштування, що ним також не заперечується.

У своєму відзиві на позов відповідач стверджує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України при відпрацюванні списків осіб, які працевлаштувались згідно інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування було виявлено факт працевлаштування заявниці з 01.06.2018 та розрахунок пенсії приведено у відповідність до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим, прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 24.01.2020 року №12.

Отже, утримання переплати в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з березня 2020 року до повного погашення, здійснюється пенсійним органом на підставі рішення відділу з питань перерахунків пенсій №19 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 24.01.2020 року №12, яке позивачем, в свою чергу, не оскаржено.

Таке рішення є чинним, не скасованим. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Стосовно посилань представника позивача на те, що роботодавець позивача подавав до системи персоніфікованого обліку відомості про заробітну плату ОСОБА_1 , що свідчить про інформованість органів пенсійного фонду про те, що позивач працювала та отримувала заробітну плату, суд відхиляє в якості підстав для задоволення позовної заяви, оскільки вказане не спростовує факту наявності надміру виплачених позивачу сум пенсій за період з 01.06.2018 року по 31.01.2020 року, у зв`язку з працевлаштуванням згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з 01.06.2018 року, на суму переплати - 7647,60 грн.

Крім того, як вже зазначалось вище, рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 24.01.2020 року №12 позивачем не оскаржено.

Вимог щодо правомірності встановленого розміру пенсійних виплат позивачем не заявлено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновків, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева