Справа № 160/2683/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2021 року Справа № 160/2683/21
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій просить:
- визнати відмову, яка викладена в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18 вересня 2020 року та листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24 грудня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у зарахуванні в страховий стаж періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 24.07.1989 року по 01.09.1990 року, з 01.01.1991 року по 26.03.1992 року, з 26.03.1992 року по 28.12.1995 року для призначення пенсії за віком незаконною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до страхового стажу періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 24.07.1989 року по 01.09.1990 року, з 01.01.1991 року по 26.03.1992 року, з 26.03.1992 року по 28.12.1995 року, здійснивши відповідний перерахунок пенсії з моменту звернення з заявою про призначення пенсії.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він двічі звертався до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо розрахунку стажу роботи, проте отримував відмову у листах від 18 вересня 2020 року та від 24 грудня 2020 року. Вказує, що під час нарахування пенсії до страхового стажу відповідачем не було враховано періоди трудової діяльності позивача з 01 січня 1991 року по 26 березня 1992 року, з 26 березня 1992 року по 28 грудня 1995 року з підстав того, що відповідні записи не відповідають вимогам до оформлення трудових книжок. Також відповідач вказував на невірно вказане ПІБ в архівній довідці ВАТ НК «Роснафта» від 24 вересня 2010 року, а також на той факт, що обчислення пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, з січня 1991 року не проводиться.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За документами, наданими позивачем для призначення пенсії, загальний стаж відповідачем нараховано станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії на 14 вересня 2020 року та складає 28 років 06 місяців 1 день.
Таким чином, періоди трудової діяльності позивача з 01 січня 1991 року по 26 березня 1992 року у Охинській філії кооперативу ПБО «Сахалінжилцивілбуд», та з 26 березня 1992 року по 28 грудня 1995 року у ТОВ «Корона» взагалі не зараховані до загального страхового стажу позивача.
Не погоджуючись із відмовою ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в перерахунку і призначенні пенсії з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України № 1058-IV. страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з пунктом 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 ,основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Крім того, відповідно до пункту 20 зазначеного Порядку для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки встановленого зразка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
При цьому відповідно до підпункту «б» пункту 7 Порядку №22-1 за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районі Крайньої Півночі колишнього Союзу СРС, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.
Пунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01 березня 1960 року. за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Пунктом 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967р. «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено скоротити тривалість трудового договору, який дає право на отримання пільг, які передбачені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з п`яти до трьох років».
За змістом пункту 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28, трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.
Судом встановлено, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії, станом на 14 вересня 2020 року, позивач ОСОБА_1 , досяг віку 60 років і 9 місяців.
В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 містяться записи про наступні періоди його трудової діяльності (мовою оригіналу):
- 10.08.1982 зачислен мастером управления строймеханизации и транспорта треста «Сахалинморгазпромстрой» (г. Оха, Сахалинская область, район Крайнего Севера);
- 18.10.1982 уволен в связи з призывом в ОСОБА_2 ст. 29 п. 3 КЗоТ РСФСР;
- Служба в ОСОБА_3 с 26.10.1982 по 09.05.1984;
- 23.07.1984 зачислен мастером строительного управления № 4 треста «Сахалинморгазпромстрой» г. Ока;
- 01.05.1988 в соответствии с приказом Миннефтепрома от 02.04.1988 № 162 ВПО «Сахалинморнефтегазпром» от 14.04.1988 № 139 трест «Сахалинморгазпромстрой» переименован в трест «Сахалиннефтестрой»;
- 01.01.1989 уволен по п. 5 ст. 29 КЗоТ РСФСР перевод в Охинский ГКПСС. Работа протекала в г. Охе Сахалинской обл., районе Крайнего Севера;
- 02.01.1989 утвержден инструктором идеологического отдела Охинского горкома КПСС;
- 01.09.1990 уволен по п. 5 ст. 29 КЗоТ РСФСР переводом в Охинский филиал кооперативного проектно-строительного объединения «Сахалинжилграждантрест»;
- 01.09.1990 принятый прорабом в Охинский филиал кооператива проектно-строительного объединения «Сахалинжилграждантрест»;
- 19.03.1991 преобразовано ОФКПСО СЖГС в Охинское малое предриятие «Мастер» КПСО СЖГС;
- 26.03.1992 уволен по ст. 31 КЗоТ РСФСР по собственному желанию;
- 26.03.1992 назначен генеральным директором Товарищества с ограниченной ответственностью «Корона», район Крайнего Севера;
- 28.12.1995 уволен по ст. 31 КЗоТ РФ по собственному желанию;
- 05.02.1996 принят начальником отдела снабжения Общества с ограниченной ответственностью « ІНФОРМАЦІЯ_3 »;
- 30.11.1999 уволен по ст. 31 КЗоТ РФ по собственному желанию;
- 13.12.1999 принят начальником производственно-технического отдела Общества с ограниченной ответственностью «Стройсервис»;
- 18.05.2001 уволен по ст. 31 КЗоТ РФ по собственному желанию.
Як встановлено з розписки-повідомлення про прийняття відповідачем 14 вересня 2020 року заяви та документів позивача за № 5808, разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 були надані наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, диплом про навчання, трудова книжка НОМЕР_2 , військовий квиток НОМЕР_3 , чотири довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01 липня 2000 року: № 488-С від 21 серпня 2014 року, № 20/248 від 12 лютого 2020 року, від 06 серпня 2020 року № 1123, № 20/1103, № 22/171/3 від 10 серпня 2020 року, чотири документи про стаж № 22/169 від 10 серпня 2020 року, № 1122 від 06 серпня 2020 року, № 20/1102 від 06 серпня 2020 року, трудовий договір, а також заява про спосіб виплати пенсі, свідоцтво ФОП, пам`ятка тощо.
З архівних довідок № 22/169, № 22/171/3 від 10 серпня 2020 року вбачається, що у період з 10 серпня 1982 року по 18 жовтня 1982 року позивач працював в Управлінні будмеханізації і транспорту тресту «Сахалінморгазпромбуд», весь період роботи працював повний 8-годинний робочий день в Охінському районі Сахалінської області районі Крайньої Півночі, отримував заробітну плату з урахуванням районного коефіцієнту 1.8 і північних надбавок, в учбових відпустках та відпустках без збереження заробітної плати не знаходився.
З архівних довідок № 20/1102, № 20/1103 від 06 серпня 2020 року та № 20/248 від 12 лютого 2020 року вбачається, що протягом періоду з 23 липня 1984 року по 01 січня 1989 року позивач працював в будівельному управлінні № 4 трасту «Сахалінморгазпромбуд» отримував заробітну плату з урахуванням районного коефіцієнту 1.8.
З архівних довідок № 1122, № 1123 від 06 серпня 2020 року вбачається, що з 01 вересня 1990 року по грудень 1990 року позивач працював в Охінській філії кооперативу ПБО «Сахалінжилцивілбуд» отримував заробітну плату з урахуванням районного коефіцієнту 1.6 і надбавок за роботу в районі Крайньої Півночі. Підтвердити подальший період роботи не є можливим через відсутність архівних документів.
В матеріалах пенсійної справи також знаходяться копії трудових договорів про роботу позивача в районі Крайньої Півночі:
- від 10 серпня 1982 року на період роботи в Управлінні будмеханізації і транспорту тресту «Сахалінморгазпромбуд» починаючи з 10 серпня 1982 року по 10 серпня 1985 року на посаді майстра;
- від 23 липня 1984 року на період роботи в Будівельному управлінні № 4 тресту «Сахалінморгазпромбуд» починаючи з 23 липня 1984 року по 23 липня 1987 року на посаді майстра, строк дії якого було продовжено сторонами на один рік до 23 липня 1988 року, в подальшому ще на рік з 23 липня 1988 року по 23 липня 1989 року.
Отже, записи у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 в сукупності з архівними довідками, уточнюючими періоди роботи, містять інформацію про те, що у періоди з 24 липня 1989 року по 01 вересня 1990 року, з 01 січня 1991 року по 26 березня 1992 року та з 26 березня 1992 року по 28 грудня 1995 року позивач працював місцевостях в районі Крайньої Півночі.
У відповідях на звернення позивача та у відзиві на адміністративний позов відповідач вказував на розбіжності між записами у трудовій книжці і наданими позивачем на підтвердження стажу роботи архівними довідками, на те, що «печатка не читаєма». Так, відповідач зазначив, що до трудового стажу позивача не враховано періоди трудової діяльності, записи за якими не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року за № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, а саме: з 01 січня 1991 року по 26 березня 1992 року та з 26 березня 1992 року по 28 грудня 1995 року.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.
Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності на загальних підставах.
В свою чергу, відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
З вищевикладених норм випливає, що відповідач, у разі незгоди з відомостями зазначеними в документах позивача, має право на реалізацію повноважень наданих йому частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV, а саме: вимагати відповідні документи від підприємства, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо, проте таким правом суб`єкт владних повноважень не скористався.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає/перераховує пенсію має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
З аналізу наведених норм убачається, що у зв`язку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком або перерахунку пенсії пенсійний орган зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник стаж роботи, якими документами це підтверджується.
У разі прийняття рішення про відмову в призначенні/перерахунку пенсії пенсійний орган повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.
У свою чергу предметом доказування у даній справі є встановлення, зокрема, чи діяв відповідач обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
Суд вважає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений права, що стосується предмету позову через те, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не отримало (не витребовувало) та не перевірило деякі підтверджуючі документи про пільгові умови роботи позивача, оскільки відповідачем не було вжито всіх передбачених законодавством заходів за для повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача.
Наведені обставини свідчать про неналежну перевірку наданих позивачем документів, не повний, не всебічний та об`єктивний розгляду заяви позивача, відсутність належних обґрунтувань рішення суб`єкта владних повноважень та передчасні висновки про недостатність у позивача пільгового стажу для перерахунку йому пенсії.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні в страховий стаж періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 24.07.1989 року по 01.09.1990 року, з 01.01.1991 року по 26.03.1992 року, з 26.03.1992 року по 28.12.1995 року є протиправними, а висновки зроблені відповідачем без належного дослідження документів та без врахування норм права, що регулюють спірні правовідносини.
Щодо обраного позивачем способу захисту суд зазначає наступне.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.
Враховуючи протиправність дій відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні в страховий стаж періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 24.07.1989 року по 01.09.1990 року, з 01.01.1991 року по 26.03.1992 року, з 26.03.1992 року по 28.12.1995 року, та з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення/перерахунок пенсії та визначення підстав, за яких призначається/перераховується пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні/перерахунку, суд дійшов висновку щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до страхового стажу періоди трудової діяльності з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 24.07.1989 року по 01.09.1990 року, з 01.01.1991 року по 26.03.1992 року, з 26.03.1992 року по 28.12.1995 року з урахуванням висновків суду та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовну заяву задоволено частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають частковому стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 1/2 від 908 грн. = 454 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні в страховий стаж періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 24.07.1989 року по 01.09.1990 року, з 01.01.1991 року по 26.03.1992 року, з 26.03.1992 року по 28.12.1995 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до страхового стажу періоди трудової діяльності з урахуванням кратності трудового стажу роботи у районах Крайньої Півночі з 24.07.1989 року по 01.09.1990 року, з 01.01.1991 року по 26.03.1992 року, з 26.03.1992 року по 28.12.1995 року з урахуванням висновків суду та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.04.2021 р.

Суддя О.М. Неклеса