Справа № 640/9807/21
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

21 квітня 2021 року м. Київ № 640/9807/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Качур І.А., ознайомившись із позовною заявою

Громадської організації «Захист звичайних людей»

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Родовід Банк»

третя особа Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»

ОСОБА_1

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Громадська організація «Захист звичайних людей» з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Родовід Банк», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», ОСОБА_1 , в якому просить суд:

- Визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які полягали в залученні для забезпечення здійснення покладених на Фонд повноважень громадянина ОСОБА_1 , Юридичної фірми SOTERIS PITTAS & CO LLC, Юридичної фірми George Z Georgiou and Partners та наданні вказаним особам повноважень з представництва інтересів AT «Родовід Банк», в тому числі, в судах;

- Визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ненаданню повної інформації на запит ГО «Захист звичайних людей» № 21 від 15.03.2021 року та зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати інформацію на вказаний запит.

- Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Родовід Банк» Караченцева Артема Юрійовича по ненаданню інформації на запит ГО «Захист звичайних людей» № 33 від 17.03.2021 року та зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати інформацію на вказаний запит.

Розглянувши позовну заяву і додатки до неї, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкриті провадження в адміністративній справі, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Поряд з цим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Так, на підставі постанови Правління Національного банку України від 25 лютого 2016 року № 107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.02.2016 року № 261 «Про запровадження тимчасової адміністрації в AT «Родовід Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Предметом розгляду у даній справі позивач зазначає на обставини які вказують на можливе зловживання, допущені Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженими особами Фонду, а також на можливе непрозоре та нецільове використання коштів в процесі адміністрування та ліквідації неплатоспроможного Банку - Акціонерного товариства «Родовід Банк», в якому держава в особі Міністерства фінансів України є акціонером з часткою більше 99%.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон України №4452-VI) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України №4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною 2 статті 4 Закону України №4452-VI, серед яких, зокрема, акумулювання коштів, отриманих з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до частини 5 статті 34 Закону України №4452-VI під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною 2 статті 37 Закону України №4452-VI встановлено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 54 Закону України №4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 19.12.2017 року №811-рш «Про відкликання ліцензії санаційного банку та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 20 грудня 2017 року № 5455 «Про початок процедури ліквідації AT «Родовід Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

12.02.2020 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію AT «Родовід Банк» - Караченцева Артема Юрійовича.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З аналізу наведених правових норм вбачається, що на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Разом з тим, при вирішенні питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, необхідно враховувати не лише суб`єктний склад сторін, а й характер таких правовідносин.

Так, правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені Рішенням Виконавчої Дирекції ФГВФО від 28.03.2016 року № 434 (у редакції рішення від 09.02.2017 № 491) затверджено Положення «Про порядок відбору осіб, які можуть виконувати роботи (надавати послуги) неплатоспроможним банкам або банкам, що ліквідуються, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб».

Повноваження Фонду як ліквідатора, що закріплені у частині 1 статті 48 Закону №4452-VI, збігаються за змістом з повноваженнями розпорядника майна у справі про банкрутство, які закріплені у частинах третій, п`ятій статті 22 Закону України від 14.05.1992 № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Разом з тим, суд зазначає, що Верховний Суд України, який у своїх постановах від 16.02.2016 р. у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 р. у справі №826/20410/14 вказав, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Висновок Верховного Суду України в зазначених постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку, належить розглядати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Враховуючи викладене та те, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати підготовку банку до ліквідації та здійснення ліквідації такого банку, а спірні правовідносини виникли на стадії ліквідації банку, відтак зазначені обставини свідчать про те, що спір в цій справі не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

Відповідно до п. 10 статті 20 Господарського процесуального кодексу України справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів: справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Крім того судом встановлено, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ненаданню повної інформації на запит ГО «Захист звичайних людей» № 21 від 15.03.2021 року та зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати інформацію на вказаний запит та визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Родовід Банк» Караченцева Артема Юрійовича по ненаданню інформації на запит ГО «Захист звичайних людей» № 33 від 17.03.2021 року та зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати інформацію на вказаний запит є взаємопов`язаними з вимогою про визнання протиправними дій Фонду, оскільки є похідними від останньої, а відтак повинні розглядатися разом за правилами господарського судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

З урахуванням того, що заявлені позовні вимоги не віднесені до юрисдикції Окружного адміністративного суду міста Києва, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

За таких обставин, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 241, 242, 248, 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити Громадській організації «Захист звичайних людей» у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду у порядку, визначеному ст.ст. 293-298 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом 15-ти днів з дня складення її повного тексту.

Суддя І.А. Качур