Справа № 825/2290/18
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
20 квітня 2021 року Чернігів Справа № 825/2290/18
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Житняк Л.О.
за участі секретаря Бородулі В.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Чайки О.А.,
представника відповідача Тимошенка О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - ГУНП в Чернігівській області), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 18.05.2018 №985 та від 25.05.2018 №148о/с в частині звільнення позивача зі служби;
- поновити позивача на службі в поліції на посаді старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області;
- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день поновлення на роботі та моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.04.2018, під час чергування на блокпосту, позивач відчув погіршення стану здоров`я та звернувся до керівництва, а саме до ОСОБА_2 , інспектора ювенальної превенції, що займається розстановкою кадрів, яким був знятий з наряду та направлений до лікарні, де позивачу повідомили, щоб він звернувся за медичною допомогою за місцем мешкання. Позивач повідомив в усній формі інспектора кадрів Костянтинівського ВП Грицак М.О., що лікування буде проводитися за місцем проживання. Зі слів позивача свідками даної події були співробітники позивача, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Після учбового чергування, позивач виїхав до місця проживання в м. Ніжин, де був направлений на стаціонарне лікування у відділення неврології, яке проходив з 27.04.2018 до 04.05.2018. При цьому, 04.05.2018 ГУНП в Донецькій області було видано наказ №1152 про припинення стажування позивача на підставі листа ГУНП в Чернігівській області від 04.05.2018 №1362/124/01/20-2018. В подальшому, позивачу вручено витяг з наказу від 18.05.2018 №985 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та 31.05.2018 ознайомлено з наказом від 25.05.2018 №148о/с про звільнення зі служби в поліції. Рішенням суду від 02.10.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди відмовлено повністю (рішення суду від 02.10.2018 набрало законної сили 11.12.2018).
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення у справі 825/2290/18 за нововиявленими обставинами, в якій просить скасувати рішення суду від 02.10.2018, задовольнивши позовні вимоги. Вказана заява обґрунтована тим, що в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2021 у справі №620/1487/20 на сторінці 11 в абзаці третьому знизу, встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 376,67 грн і не включає в себе ніяких доплат за «проходження служби в зоні АТО», а тому до нього не може бути застосоване дисциплінарне стягнення за «залишення місця проходження служби при стажуванні». Позивач зазначає, що стажування це вид післядипломної освіти набуття працівником поліції досвіду виконання завдань і обов`язків певної професійної діяльності або галузі знань. Таким чином, 27.04.2019 він відбув очну денну форму навчання з 8:00 до 17:00 і вирішив свої загальнодержавні вихідні з 28.04.2018 по 02.05.2018 провести в м.Ніжин та підлікуватися на стаціонарі в місцевій лікарні, до якої, він як поліцейський був прикріплений, що підтверджується лікарняним. Звертає увагу, що ніякого навчання під час стажування чи інших заходів в яких він мав обов`язок брати участь в період з 28.04.2018 по 02.05.2018 для нього заплановано не було. На час своїх вихідних він вільний у своїх пересуваннях по Україні. На вихідні дні його не зобов`язували виходити на служби. Лікарняний був визнаний відповідачем і йому була виплачена відповідна компенсація за перебування на вказаному лікарняному. Таким чином, позивач вважає що він правомірно звернувся до медичного закладу до якого він був прикріплений. В судовому засіданні позивач та його представник заяву підтримали, посилаючись на обставини, викладені в ній.
Представник відповідача в судовому засіданні проти заяви заперечив, надавши відзив та просив у задоволенні заяви відмовити.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, заслухавши пояснення сторін та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 361 чинного КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. У відповідності до ч.2ст.361 КАС України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Згідно з ч.4 ст.361 КАС України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Так, в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
Аналогічний підхід до визначення підстав перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами викладений в Узагальненні судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 22.05.2015 №7).
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Так, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі №825/2290/18, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди відмовлено повністю. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 - без змін.
Зазначеним рішенням встановлено, що 26.04.2018, під час чергування на блокпосту, ОСОБА_1 (позивач) відчув погіршення стану здоров`я та звернувся до керівництва, а саме до ОСОБА_2 , інспектора ювенальної превенції, що займається розстановкою кадрів, яким був знятий з наряду та направлений до лікарні, де позивачу повідомили, щоб він звернувся за медичною допомогою за місцем мешкання. Позивач повідомив в усній формі, інспектора кадрів Костянтинівського відділення поліції Грицак М.О., що лікування буде проводитися за місцем проживання.
Зі слів позивача свідками даної події були співробітники позивача, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 .
Зазначені особи допитані у якості свідків в судовому засіданні та підтверджують обставини, на які посилається позивач.
Так, після чергування, позивач виїхав до місця проживання в м. Ніжин, де був направлений на стаціонарне лікування у відділення неврології, яке проходив з 27.04.2018 до 04.05.2018, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу та випискою із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.36, 37).
При цьому, 27.04.2018 до ГУНП в Чернігівській області з ВІОС УКЗ ГУНП в Донецькій області надійшла інформація, що цього ж дня старший сержант поліції ОСОБА_1 самовільно залишив місце несення служби, а саме межі Донецького гарнізону та поїхав за місцем мешкання. Також було наголошено, що про дану подію останній нікому не доповідав (а.с.93).
Наказом ГУНП в Чернігівській області від 28.04.2018 №821 за цим фактом було призначено і проведено службове розслідування (а.с.92).
В подальшому, наказом ГУНП в Донецькій області від 27.03.2018 №780 «Про організацію та проведення стажування працівників ГУНП в Чернігівській області» з 28.03.2018 по 19.05.2018 було організовано стажування ОСОБА_1 на посаді помічника дільничного офіцера поліції сектору превенції Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області. Також, службовим розслідуванням було встановлено, що 28.04.2018 поліцейський сектору реагування патрульної поліції №3 Ніжинського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області старший сержант поліції ОСОБА_1 не прибув на інструктаж та не заступив до несення служби. Також було встановлено, що позивач, перебуваючи поза службою, залишив межі Донецького регіону та виїхав до місця свого постійного проживання, де 27.04.2018 звернувся до Ніжинської центральної лікарні у якій і був госпіталізований та перебував на лікуванні з 27.04.2018 по 04.05.2018 включно.
04.05.2018 до ГУНП в Донецькій області було направлено лист про припинення стажування старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , а також його повернення у розпорядження ГУНП в Чернігівській області.
Опитаний старший сержант поліції ОСОБА_1 пояснив, що перебуваючи після добового чергування він почав почувати себе погано, а тому повідомивши в усній формі керівництво Костянтинівського відділення поліції ГУНП в Донецькій області виїхав до м. Ніжин Чернігівської області, за місцем мешкання, де проходив лікування в місцевій лікарні.
При цьому, були опитані також співробітники Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, а саме: підполковник поліції ОСОБА_7 , капітан поліції ОСОБА_8 та капітан поліції ОСОБА_9 , які у своїх поясненнях заперечили, що до них звертався старший сержант поліції ОСОБА_1 та він не повідомляв, що має намір лікуватися за місцем реєстрації, а саме за межами Донецької області. У відповідності до пояснень зазначених вище поліцейських, старшому сержанту поліції ОСОБА_1 була доведена інформація, щодо процедури залишення проходження стажування у разі необхідності.
Крім наведеного, у ході службового розслідування було отримано інформацію, що позивач до медичних закладів м. Костянтинівка Донецької області не звертався.
Судом було зазначено, що наказом Національної поліції України від 07.08.2017 №8411 визначено, що поліцейські, які були звільнені, але поновлені на службі в судовому порядку, мають пройти стажування в територіальних органах поліції Донецької і Луганської областей.
На період проходження стажування вказаний поліцейський підпорядковувався відповідному начальникові територіального органу поліції та внутрішньому розпорядку такого органу. На період перебування на стажуванні поліцейський має знаходиться за місцем дислокації підрозділу, де проходить стажування, адже там зберігається його вогнепальна зброя, спецзасоби і в силу ст.8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України начальник цього територіального органу несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Крім того, відповідно до ст.4 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати.
Наказ про направлення на стажування від 30.01.2018 №202 був виданий начальником ГУНП в Чернігівській області і доведений до відома старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . Наказ є законними, зрозумілими і в силу положень Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України має виконуватися поліцейським беззаперечно, точно та у визначений строк (а.с.113).
Суд зазначає, що наказів про дострокове припинення стажування та повернення для подальшого проходження служби, у період часу з 19.02.2018 по 27.04.2018 не видавалося.
Суд врахував, що самовільне залишення місця проходження служби та дислокації підрозділу поліцейськими нормами спеціального законодавства не врегульовано, а тому має місце субсидіарне застосування норм права. При цьому, найбільш близькою галуззю права щодо питання проходження служби поліцейськими як працівниками озброєного органу державної влади (військовим формуванням) є право, яке регулює проходження служби громадянами України із числа осіб, які перебувають на військовій службі, службі в державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України тощо.
Також вказав, що самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений надавати такий дозвіл.
При цьому суд визнав належним доказом підтвердження порушення службової дисципліни рапорт начальника СП Костянтинівського відділення поліції капітана поліції ОСОБА_8 та доповідну записку начальника Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_7 (а.с.95-96). Допитаний в якості свідка капітан поліції ОСОБА_9 також підтвердив, що старший сержант поліції ОСОБА_1 27.04.2018 близько 16-00 в телефонному режимі повідомив, що знаходиться в м. Ніжині та має намір лікуватися за місцем реєстрації.
На противагу помилкових міркувань позивача, що звернення до інспектора ювенальної превенції ОСОБА_10 є належним повідомленням керівництва територіального органу поліції, суд звернув увагу на пояснення свідка позивача ОСОБА_5 , який зазначив, що інспектор ювенальної превенції ОСОБА_11 сказав звернутись до капітана поліції ОСОБА_9 , чого з досліджених доказів, позивачем не вчинялось.
Крім цього, відповідно до вимог ч.10 ст.21 Закону України «Про Національну гвардію України», пп.5 п.7 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», п.2 розділу ІІ Закону України від 23.12.2015 №901 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», пп.52 п.4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878, та з метою організації медичного обслуговування в закладах охорони здоров`я, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.06.2016 №462 затверджено Інструкцію про порядок медичного обслуговування в закладах охорони здоров`я МВС.
Ця інструкція визначає порядок безоплатного медичного обслуговування певних категорій осіб, яким таке право встановлено відповідно до законодавства, в тому числі поліцейських Національної поліції.
Наказом МВС України від 23.03.2016 №2016 затверджено спеціальну форму довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського. Існування такої спеціальної форми обумовлено існуючими нормами щодо матеріальної допомоги та окремого порядку компенсації втрати (часткової втрати) поліцейськими працездатності та обов`язковості проведення службових розслідувань за фактами травмування (навіть у побуті) поліцейських.
Судом було встановлено, що старшим сержантом поліції ОСОБА_1 вимоги вказаних нормативно-правових актів проігноровано, доказів, які б свідчили про відмову у наданні йому медичної допомоги спеціалізованими закладами Донецької області в рамках службового розслідування не здобуто. Водночас отримано інформацію, що до таких закладів в м. Костянтинівна Донецької області останній не звертався. Також, до безпосереднього керівництва із рапортом про надання дозволу на залишення місця проходження служби та дислокації підрозділу, або про причини залишення позивач також не звертався.
З наведеного суд зробив висновок, що позивач фактично безпідставно порушив положення наказу ГУНП в Чернігівській області від 30.01.2018 №202 «Про організацію стажування», щодо терміну відрядження та самовільно, без дотримання процедури залишив місце проходження служби.
А отже, судом було встановлено, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
З матеріалів справи вбачається факт обізнаності позивача з тим, що він направлявся на стажування і усвідомлював зазначене. Даний факт підтверджується його власноручно сладеними поясненнями в рамках службового розслідування та підписаного ним типового індивідуального плану стаджування, а зазначені позивачем підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами жодним чином не спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та не породжують процесуальних наслідків і не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Таким чином, позивач фактично в своїй заяві не наводить та не доводить жодних нововиявлених обставин, а виключно намагається довести, що він мав право залишити місце дислокації підрозділу, де проходить стажування, всупереч встановленій в судовому рішенні обставині про безпідставне порушення ним положення наказу ГУНП в Чернігівській області від 30.01.2018 №202 «Про організацію стажування», щодо терміну відрядження та самовільного, без дотримання процедури залишення місця проходження служби.
В пункті 40 справи «Пономарьов проти України» (№3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення».
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 , про перегляд рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 у справі №825/2290/18, за нововиявленими обставинами відсутні.
Керуючись ст. 227, 241-243, 248, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 825/2290/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди залишити без задоволення, судове рішення у справі № 825/2290/18 в силі.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали суду складено 27.04.2021.

Суддя Л.О. Житняк