Справа № 400/6158/20
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 р. № 400/6158/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:товариства з обмеженою відповідальністю торговий дім "ДУНКАН ОЙЛ", вул. Харчука, 35, м. Новий Буг, Миколаївська область, 55601

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.12.2020 № 2; визнання протиправним наказу від 09.11.2020 № 170,

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю торговий дім "Дункан Ойл" звернуся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі по тексту - Відповідач, ГУ ДПС) з вимогами (з урахуванням збільшення позовних вимог) про визнання протиправним та скасування Наказу № 170 від 09.11.2020 року «Про проведення фактичної перевірки», визнання протиправним та скасування податкового рішення повідомлення № 2 від 14.12.2020 року.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що відповідачем порушений порядок призначення такого виду перевірок, а саме: перевірка призначена безпідставно. Окрім того, перевіряючі дійшли хибних висновків, які ґрунтуються на невірному тлумаченні спеціального закону № 481 та норм ПК України. Позивач зазначає, що факт торгівлі пальним відсутній. У Позивача є в наявності ліцензія на оптову торгівлю пальним без місця оптової торгівлі (з пересувних акцизних складів). Під час винесення оскаржуваного ППР, Відповідач не взяв до уваги жодних доводів та пояснень Позивача, що свідчить про формальний підхід до прав Позивача. Позивач вважає, що штрафні санкції неправомірно застосовані, а відтак, оскаржувані Наказ № 170 та ППР № 2 від 14.12.2020 року належать скасуванню.

04.01.2021 року Судом відкрито провадження по справі в частині позовних вимог про оскарження ППР, а в частині оскарження Наказу про проведення фактичної перевірки судом винесено ухвалу про відмову у відкриття провадження у справі, оскільки станом на 04.01.2021 року в суді була відкрита справа по оскарженню Позивачем Наказу № 170.

27.01.2021 року Відповідачем поданий відзив на позовну заяву, який зазначає, що не погоджується з вимогами Позивача, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не належать задоволенню. Відповідач вважає, що під час здійснення фактичної перевірки контролюючий орган діяв виключно в межах та у в спосіб, визначений Законом, встановив порушення, за які законом передбачено накладення штрафних санкцій, відтак, позовні вимоги не належать задоволенню. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

28.01.2021 року Позивач надав до суду Заву про збільшення позовних вимог та просить суд скасувати Наказ про проведення фактичної перевірки № 170 від 09.11.2020 року, оскільки судом його попередню заяву залишено без розгляду, а відтак, відсутні будь-які перешкоди позивачу щодо збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року заяву Позивача про збільшення позовних вимог задоволено.

02.02.2021 року від Відповідача до суду надійшов Відзив на заяву Позивача про збільшення позовних вимог, де він зазначає, що Наказ про проведення фактичної перевірки був прийнятий Відповідачем у межах своєї компетенції. Окрім того, Позивач допустив перевіряючих до фактичної перевірки, а відтак, оскаржуваний Наказ вичерпав свою дію та не може бути скасований судом. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

18.02.2021 року сторони надали суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

З`ясував фактичні обставини справи, дослідив письмові докази що містяться у справі судом встановлено:

09.11.2020 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області винесено наказ № 170 «Про проведення фактичної перевірки», підставами призначення та проведення фактичної перевірки Відповідачем у Наказі є посилання на п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, термін проведення перевірки зазначено з 10.11.2020 року, та межі проведення фактичної перевірки зазначено «за період діяльності з 26.02.2020 року на момент закінчення перевірки, з метою здійснення контролю за дотриманням платниками податків законодавства в частині виробництва, обліку, обігу, зберігання та транспортування підакцизних товарів» (а. с. 15).

За результатами проведення фактичної перевірки, контролюючим органом було складено Акт перевірки № 1425/14-29-09-02/31257747 від 20.11.2020 року. Акт перевірки був вручений представнику Позивача 20.11.2020 року, але посадова особа платника податків зазначила, що незгодна з висновками Акту перевірки та заперечення будуть надані нею додатково (а. с. 18-24).

02.12.2020 року Позивачем були подані до ГУ ДПС у Миколаївській області Заперечення на Акт перевірки ( а. с. 33-37).

10.12.2020 року ГУ ДПС у Миколаївській області надана Позивачу відповідь на заперечення проти Акту перевірки (а. с. 38-43).

14.12.2020 року Відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення- рішення № 2 про застування штрафних фінансових санкцій до підприємства (а. с. 16-17).

В матеріалах справи містяться докази по оскарженню Позивачем Наказу № 170 від 09.11.2020 року в судовому порядку, але заходів забезпечення позову, щодо зупинення дії оскаржуваного Наказу по справі № 400/5242/20 судом не застосовувалося, в наступному за заявою Позивача Ухвалою суду позов залишено без розгляду.

З`ясував фактичні обставини справи та дослідив докази що містяться в матеріалах справи, судом встановлено.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ ТД «Дункан Ойл» зареєстровано як юридична особа 22.12.2000 та перебуває на обліку в органах ДПС України з 09.01.2001 року. Види господарської діяльності, що здійснює товариство, за КВЕД: 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний); 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.30 Роздрібна торгівля пальним.

Позивачем отримана ліцензія на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місця оптової торгівлі від 02.07.2019 року № 01062.

За адресою вул. Харчова, 35, м. Новий Буг ТОВ ТД «Дункан Ойл» зареєстровано акцизний склад з уніфікованим номером 1008290.

В Акті перевірки зазначено, що ТОВ ТД «Дункан Ойл» у період з 26.02.2020 по 31.03.2020 року здійснював придбання, зберігання та оптову торгівлю пальним з місця торгівлі за адресою: вул. Харчова, 35, м. Новий Буг, Новобузький район, Миколаївська область без отримання ліцензії на право торгівлі на таке місце оптової торгівлі (а. с. 23).

Відповідачем в акті перевірки зазначено, що Факт зберігання, відвантаження та торгівлі з акцизного складу (1008290), тобто місця торгівлі (вул. Харчука, 35, м. Новий Буг) пальним підтверджується наданими Позивачем до перевірки товарно-транспортними накладними (транспортний засіб не належить Позивачеві) (копії яких містяться в матеріалах справи) та виписаними Позивачем акцизними накладними, що зареєстровані в Єдиному державному реєстрі акцизних накладних, саме ці документи (на думку контролюючого органу) і підтверджую встановлений перевіряючими факт торгівлі пальним.

Спірні правовідносини між сторонами врегульовані ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі по тексту - ЗУ № 481) та Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 15 Закону України № 481 суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно. А за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

Позивачем було придбано ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, реєстраційний № 01062, термін дії: з 02.07.2019 року по 02.07.2024 року, що підтверджується Актом перевірки.

У відповідності до ст. 1 Закону України № 481, оптова торгівля пальним - діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам.

Отже, Законом України № 481 визначено, що оптова торгівля пальним має місце лише у випадку реалізації пального суб`єктам роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим суб`єктами. Іншими словами, оптова торгівля має місце у випадку, коли господарська операція має наслідком перехід права власності на пальне до іншої особи.

Таким чином, Законом України № 481 визначено, що оптова торгівля це не просто реалізація, а реалізація з передачею права власності на товар.

Разом з тим, відповідно до пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Таким чином, ПК України встановлює, що «реалізацією» є навіть передача пального зі свого акцизного складу до свого ж акцизного складу пересувного чи власного споживання.

Отже, ПК України та Закон України № 481 розділяють поняття «оптова торгівля пальним» та «реалізація пального» і їх ототожнювати неможливо.

Будь-які дії з підакцизними товарами (у тому числі з пальним) повинні відображатись в акцизних накладних відповідно до порядку їх заповнення, що передбачено ст. 231 ПК України.

Під поняттям «дії з підакцизними товарами» законодавець має на увазі не тільки продаж (торгівлю), але й будь-яке переміщення підакцизних товарів, це узгоджується й з положеннями ст. 231 ПК України.

Так, відповідно до п. 231.3 ст. 231 ПК України, акцизна накладна складається платником податку в день ввезення на митну територію України пального або спирту етилового чи в день реалізації пального або спирту етилового при кожній повній або частковій операції з реалізації пального або спирту етилового.

Особа, яка реалізує пальне або спирт етиловий, зобов`язана скласти акцизну накладну в одному примірнику у разі реалізації пального або спирту етилового:

а) з акцизного складу: для власного споживання чи промислової переробки або на обсяги втраченого у межах та/або понад встановлені норми втрат, зіпсованого, знищеного, у тому числі внаслідок аварії, пожежі, повені, інших форс-мажорних обставин чи з іншої причини, пов`язаної з природним результатом, а також внаслідок випаровування у процесі виробництва, обробки, переробки, зберігання чи транспортування пального або спирту етилового; будь-яким іншим особам - не платникам податку;

б) з акцизного складу пересувного: для власного споживання чи промислової переробки або на обсяги втраченого/зіпсованого/знищеного пального або спирту етилового; будь-яким іншим особам - не платникам податку.

Особа, яка реалізує пальне або спирт етиловий, зобов`язана скласти акцизну накладну в двох примірниках у разі реалізації пального або спирту етилового:

а) з акцизного складу до іншого акцизного складу, в тому числі через трубопровід або з використанням акцизного складу пересувного, у разі якщо до реалізації пального або спирту етилового таким інший акцизний склад уже відомий;

б) з акцизного складу до акцизного складу пересувного;

Особа, яка склала акцизну накладну в двох примірниках, зобов`язана зареєструвати перший примірник такої акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних, а другий примірник такої акцизної накладної в день її складання надіслати розпоряднику акцизного складу - отримувачу пального або спирту етилового.

Розпорядник акцизного складу/розпорядник акцизного складу пересувного - отримувач пального або спирту етилового зобов`язаний зареєструвати другий примірник такої акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних після реєстрації першого примірника такої акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних та отримання пального або спирту етилового на акцизний склад/акцизний склад пересувний.

Якщо платник податку одночасно є особою, яка реалізує та отримує пальне або спирт етиловий, складання та реєстрація акцизних накладних у двох примірниках здійснюються у встановленому цим пунктом порядку для складання та реєстрації акцизних накладних у двох примірниках.

Відповідно до пп. 14.1.6-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України, акцизний склад пересувний транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для, зокрема:

а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом «а» пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України).

Згідно пп. 14.1.224-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального або здійснює діяльність з виробництва спирту етилового та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб: реалізує або зберігає пальне або спирт етиловий; ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

При переході від одного суб`єкта господарювання до іншого права власності на пальне або спирт етиловий, що переміщується та/або зберігається у транспортному засобі, відбувається зміна розпорядника акцизного складу пересувного.

Не є розпорядником акцизного складу пересувного суб`єкт господарювання (перевізник, експедитор), який здійснює транспортування пального або спирту етилового.

Проаналізувавши викладені норми законодавства, суд дійшов таких висновків:

1) Реалізація пального є складовою оптової торгівлі пальним, але сама по собі «реалізація» самостійно не може кваліфікуватись як «торгівля».

Неможливо продати самому собі товар - покупець і продавець не може бути однією особою, наприклад, реалізація шляхом відвантаження зі свого акцизного складу на свій пересувний акцизний склад, переміщення пального для власних потреб, не може кваліфікуватись як торгівля.

Відповідно до наведених норм ст. 1 Закону України № 481 торгівля пальним це передача права власності на пальне іншій особі;

2) Якщо операція з реалізації пального здійснюється з акцизного складу до пересувного акцизного складу, має складатись акцизна накладна, яка реєструється у передбаченому ПК України порядку;

3) Реалізація особою пального зі свого акцизного складу до пересувного акцизного складу, розпорядником якого є ця особа, не є торгівлею пальним;

4) Кому б не належав транспортний засіб, який використовується для переміщення пального і за чий рахунок він би не здійснював перевезення пального, він набуває статусу пересувного акцизного складу, розпорядником якого є платник акцизного податку та власник пального;

5) Перевізник, що здійснює транспортування пального не є розпорядником пересувного акцизного складу.

З огляду на наведені мотиви, суд констатує, що завантаження пального з акцизного складу в якому воно зберігається в пересувний акцизний склад (бензовоз), який потім переміщує це пальне до покупця, є, на переконання податкового органу, оптовою торгівлею пальним, відповідач мав довести належними та допустимими доказами в акті перевірки наступні обставини: у позивача немає ліцензії на зберігання пального; позивач не має ліцензії на оптову торгівлю пальним за відсутності місць оптової торгівлі (з пересувного оптового складу); позивач при завантаженні пального з акцизного складу в пересувний акцизний склад (бензовоз) не оформив та не зареєстрував акцизну накладну; первинними документами (товарна накладна, акт прийому - передачі товару, акцизна накладна) підтверджується перехід права власності на пальне до покупця в момент завантаження пересувного акцизного складу (бензовозу) пальним на складі зберігання позивача.

Наведені обставини в Акті перевірки не містяться, жодним доказом з боку відповідача не підтверджені.

З матеріалів справи вбачається, що з акцизного складу позивача, розташованого за адресою: вул. Харчука, 35, м. Новий Буг, Новобузький район, Миколаївська область, пальне завантажувалось у пересувні акцизні склади (бензовози), розпорядником яких є позивач до того моменту, доки з пересувного акцизного складу (бензовозу) пальне не буде відвантажено. Дані операції (пересування пального) були зафіксовані в акцизних накладних, які були зареєстровані в державному реєстрі. Реєстрація та виписування акцизних накладних на переміщення пального, при завантажені в бензовоз ніяким чином не підтверджує факт торгівлі пальним.

В подальшому, пересувний акцизний склад переміщував паливо до покупців, де паливо передавалося з пересувного акцизного складу покупцям. Дані операції також зафіксовані належним чином зареєстрованими акцизними накладними та первинними бухгалтерськими документами (товарними накладними, актами прийому-передачі).

Відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 17 Закону України № 481 відповідальність у вигляді штрафу накладається саме за оптову торгівлю пальним без ліцензії, а не за оптову реалізацію пального без ліцензії.

Врахувавши наведе, суд доходить висновку, що позивач має ліцензію на право торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі (з пересувних акцизних складів), а відтак, має право зберігати пальне в акцизному складі. Така дія з підакцизним товаром як «Торгівля пальним» у розумінні ПК України не відбулася з боку Позивача, а тому в його діях відсутні порушення вимог ПК України та Закону України № 481.

Окрім того, слід зазначити, що судами вже був розглянутий аналогічний позов позивача до відповідача, але за інший період перевірки. Так, суди надали свою оцінку діям Відповідача у справі № 400/1450/20.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 року по справі № 818/1070/17 (номер судового рішення в ЄДРСР 73811933)зазначив, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При цьому презумпція добросовісності платника податків, як зазначено у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року (№ К/9901/49277/18) по справі № 809/1337/17 - означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині оскарження податкового повідомлення-рішення № 2 від 14.12.2020 року, яким до Позивача застосовано штрафні санкції, належать задоволенню.

В межах цієї адміністративної справи Позивачем оскаржується Наказ № 170 від 09.11.2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України предметом дослідження судом у даному випадку є дії відповідача по виданню Наказу на проведення фактичної перевірки.

Позивач зазначає, що у Відповідача не було законних підстав призначати такий вид перевірки, як фактична, оскільки не було жодної з причин, перелічених у п. 80.2.1 ст. 80 ПК України.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п.п. 20.1.4, 20.1.43 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право:

проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення;

проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 481 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону 481 оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності

Вирішуючи питання про правомірність та/або протиправність видання оскаржуваного Наказу «Про проведення фактичної перевірки», суд виходить з того, що право на проведення перевірки, у тому числі фактичної, визначено положеннями п. 75.1 ст. 75 та п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, при чому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень контролюючого органу виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями ст. 80 ПК України.

В основу проведення фактичної перевірки позивача відповідачем покладено п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, який передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

- у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, до видів діяльності позивача відноситься оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД 46.71); роздрібна торгівля пальним (код КВЕД 47.30)

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав, що при призначенні перевірки контролюючим органом в оскаржуваному наказі не зазначено будь-яких фактичних обставин, які послугували підставою для призначення перевірки.

Проаналізувавши норми ПК України, суд дійшов висновку, що підставою для проведення фактичної перевірки є конкретний пункт ПК України (у даному випадку п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80), який зазначається контролюючим органом при прийнятті наказу на проведення фактичної перевірки, а наявність чи отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства є обставиною застосування п.п. 80.2.5, так само й здійснення відповідачем функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ містить:

- дату його видачі - 09.11.2020 р.;

- найменування контролюючого органу - Головне управління ДПС у Миколаївській області;

- найменування та реквізити суб`єкта, який перевіряється, - ТОВ ДТ "Дункан Ойл" (код за );

- адресу здійснення діяльності - вул. Харчука, 35, м. Новий Буг, Новобузький район, Миколаївська область;

- вид перевірки - фактична;

- підстави для проведення перевірки, визначені ПК України, - п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України;

- дату початку перевірки - з 10.11.2020 року ;

- тривалість перевірки - 10 діб;

- період діяльності, який буде перевірятися, - з 26.02.2020 року по дату закінчення фактичної перевірки.

Крім того, даний наказ підписаний в.о. начальника Головного управління ДПС у Миколаївській області та скріплений печаткою контролюючого органу.

Таким чином, оскаржуваний наказ про проведення фактичної перевірки відповідає вимогам, встановленим ПК України, був прийнятий без порушення визначеної чинним законодавством процедури призначення фактичної перевірки та за наявності передбаченої ПК України підстави для її проведення.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.05.2018 року по справі № 810/1394/16, а саме: "... Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального)."

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що видання керівником відповідача наказу про призначення перевірки не створює небезпеки інтересам позивача, оскільки сам по собі факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно з ч. 1-2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача про скасування Наказу № 170 від 09.11.2020 року «Про проведення фактичної перевірки» не належать задоволенню.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 9602,00 грн, відтак стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає 7500,00 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю торговий дім "Дункан Ойл" (вул. Харчука, 35, м. Новий Буг, Миколаївська область, 55601, ідентифікаційний код 31257747) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) про визнання протиправним наказу від 09.11.2020 р. № 170 "Про проведення фактичної перевірки", визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.12.2020 р. № 2 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 14.12.2020 р. № 2.

3. У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним наказу від 09.11.2020 р. № 170 "Про проведення фактичної перевірки" - відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 43144729) судовий збір у сумі 7500,00 грн (сім тисяч п`ятсот грн 00 коп.) на користь товариства з обмеженою відповідальністю торговий дім "Дункан Ойл" (вул. Харчука, 35, м. Новий Буг, Миколаївська область, 55601, ідентифікаційний код 31257747).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 26.04.2021 р.

Суддя Н. В. Лісовська