Справа № 640/13466/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2021 року м. Київ № 640/13466/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про:визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДР: НОМЕР_3 ), в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12.03.2020;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12.03.2020.

Позиція позивача.
Позивач зазначає, що у званні капітану проходив військову службу на посаді заступника начальника відділу адміністраторів безпеки захищених систем центру адміністраторів безпеки інформаційно-телекомунікаційних систем військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 12 березня 2020 року № 53 позивача звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу військової частини з 12 березня 2020 року та всіх видів забезпечення.

Позивач зазначає, що згідно посвідчення учасника бойових дій, отримав статус та посвідчення учасника бойових дій 01 лютого 2017 року серія НОМЕР_4 .

Позивач наголошує, що соціальна додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, у період з 2017 по 2020 роки йому у військовій частині НОМЕР_1 не надавалась та грошова компенсація за невикористані календарні дні зазначеної відпустки за вказаний період при звільненні не виплачена.

В той же час. 08.04.2020 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 позивачем була подана заяву, яка зареєстрована в стройовій частині військової частини НОМЕР_1 08.04.2020 № 2136, про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 2017 року по 2020 рік включно.

Однак, військовою частиною НОМЕР_1 листом від 08.04.2020 № 03049/867, позивачу було повідомлено, що оскільки в особливий період надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік припинено, то і будь-які наслідки, щодо не використання зазначеної відпустки не повинні наступати (в тому числі і виплати грошової компенсації).

Позивач вважає, що відповідач протиправно не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2017 року по 2020 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що і зумовило звернення до суду.

Відтак, посилаючись на положення профільного законодавства, позивач просить задовольнити позов, зазначаючи, що як учасник бойових дій, він має на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

Додатково звертає увагу на те, що на час прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу, військовою частиною НОМЕР_1 не було проведено усіх необхідних розрахунків, а саме мені не була нарахована та не виплачена грошова компенсаціч за відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 2017 по 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Позивач просить суд звернути увагу на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив рішення у зразковій справі від 16.05.2019 по справі №620/4218/18, яким повністю підтверджуються його позовні вимоги.

Позиція відповідача.
Військова частина НОМЕР_1 заперечує проти позову та вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Звертає уваг на те, що відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається, пільга з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки збереженням заробітної плати строком 14 календарних на днів на рік.

Між тим, зазначена відпустка, на відміну від щорічної, надаєтеся незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року повної тривалості.

Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься та не підлягає грошовій компенсації при звільненні.

Зазначене, як зазначає відповідач, узгоджується із позицією Міністерства соціальної політики України, викладеною у листі від 04.08.2016 № 430/13/116-16.

Процесуальні дії, вчинені у справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаний адміністративний позов 17.06.2020 розподілено на суддю Патратій О.В.

Ухвалою судді Патратій О.В. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Однак, 30.03.2021 розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва № 504 дану адміністративну справу передано на повторний автоматизований розподіл судових справ, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Патратій О.В.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаний адміністративний позов 30.03.2021 розподілено на суддю Кармазіна О.А.

Ухвалою від 02.04.2021 справу прийнято до провадження судді Кармазіна О.А.

За мотивувальною частиною ухвали справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Встановлені судом обставини.
Так, у даному випадку учасниками справи не заперечуються та не спростовуються, а матеріалами справи підтверджуються факти перебування позивача на військовій службі, обставини та підстави звільнення, звернення до відповідача щодо виплати сум за невикористані додаткові відпустки та відмови позивачу у виплаті вказаних сум, а відтак, вказані обставини є встановленими.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року N 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон N 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону N 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (пункт 12 статті 12 в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни від 14.05.2015 р. N 426-VIII, який набрав чинності з 06.06.2015).

У свою чергу, статтею 4 Закону України Закон N 504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону N 504/96-ВР (Закон доповнений цією статтею відповідно до вищезгаданого Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни від 14.05.2015 р. N 426-VIII, який набрав чинності з 06.06.2015 (із змінами), зокрема, учасникам бойових дій, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону N 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону N 2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону N 2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону N 2011-XII в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року N 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року N 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони N 3543-XII та N 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону N 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону N 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону N 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак, Законом N 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку особа набуває за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року N 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року N 504/96-ВР "Про відпустки".

Крім того, відповідно до п. 5 розділу XXXI «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200 - у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону N 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону N 3551-XII.

З огляду на зазначене, при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону N 3551-XII.

Однак, відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні відповідної вимоги позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 ) задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДР: НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12.03.2020.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДР: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 12.03.2020.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 292, 293, 295, 296 КАС України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення КАС України.

Суддя О.А. Кармазін