Справа № 320/12502/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 року справа №320/12502/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.11.2020 у здійсненні перерахунку та виплати доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 у відповідності до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок, донарахувати та виплатити доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018, - у розмірі двох мінімальних заробітних плат у відповідності до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, з урахуванням раніше сплачених сум.

Позов мотивовано безпідставністю відмови відповідачем у нарахуванні та виплаті позивачу в період з 01.04.2014 по 02.08.2014 пенсії, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки у вказаний період законодавством не обмежувалось пряме застосування зазначених норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, позивач зазначає, що є непрацюючим пенсіонером та проживає зоні добровільного відселення, а тому, враховуючи рішення Конституційного Суду № 6-р/2018, з 17.07.2018 має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії, як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Ухвалою суду від 04.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що останній правомірно відмовив позивачу у задоволенні заяви щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, оскільки Рішенням Конституційного суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № З-рп/2012 підтверджена законність повноважень Кабінету Міністрів України встановлювати розміри пенсійних виплат.

Отже виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й ті, розмір яких було встановлено на виконання судових рішень, у період дії постанов Кабінету Міністрів України № 745 і № 1210 здійснюється в розмірі, визначеному цими нормативними актами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Позивач непрацюючим пенсіонером з 2003 року (копія пенсійного посвідчення та копія трудової книжки ), має статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 3) та проживає в населеному пункті, який відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесено до 3 зони гарантованого добровільного виселення. та перебуває на обліку у Таращанському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Київській області та отримує пенсію за віком.

Згідно статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, позивач має право на підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони добровільного гарантованого відселення в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Починаючи з 2011 року, Законом України «Про Державний бюджет України » на відповідний рік встановлювались певні обмеження щодо застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених статтями Закону №796-Х1І, а саме вони визначалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, постановами №№ 745 і 1210.

Натомість, з 1 січня 2014 року Законом України від 16 січня 2014 року №719-УІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон №719-УІІ) не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру за ст. 39 Закону №796-ХІІ.

Водночас, Законом України від 31 липня 2014 року №1622-УІІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» (далі - Закон №1622-УІІ), який набрав чинності 03 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону №719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Тобто, враховуючи принцип пріоритетності Закону №796-ХІІ над підзаконним нормативно-правовим, з 1 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року нарахування та виплата доплати до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру за проживання на території зони добровільного гарантованого відселення повинно було здійснюватися у розмірі передбаченому саме ст. 39 Закону №796-ХІІ.

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №619/2262/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 72366914), від 19 червня 2018 року у справі №344/14522/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР- 74820849) та від 11.09.2018 у справі №522/6810/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -76397714).

Окрім того, у зв`язку із внесенням змін до Закону №796-ХІІ Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-УІІІ (далі - Закон №76-УІІІ), статтю 39 Закону №796-ХІІ було виключено. Так, з 1 січня 2015 року було припинено моє право на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Проте, 17 липня 2018 року Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 вказані зміни було визнано неконституційними.

А згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18.03.2020 у справі №240/4937/18 (показова справа), з 17.07.2018 знову відновила дію редакція статті 39 Закону №796-ХІІ, яка була чинною до 01.01.2015.

Отже, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17.07.2018 №6-р/2018 відновлено право позивача на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ, а саме в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

В зв`язку з тим, що розмір отримуваних мною доплат в зазначений період 2014 року та з 17.07.2018 року не відповідали розміру визначеному Закону № 796-ХІІ, позивач звернулася з письмовою заявою до відповідача з проханням провести перерахунок, донарахувати та виплатити підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення відповідно до ст.39 Закону № 796-ХІІ у розмірі, що дорівнює 2 мінімальним заробітним платам за період 01.01.2014 року по 02.08.2014 року та з 17.07.2018.

Головне управління Пенсійного фонду України Київської області (Таращанський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) листом від 06.11.2020 повідомило позивача про те, що немає підстав нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії відповідно до ст.39 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дана стаття з 01.01.2015 року втратила чинність. Позивачу ж виплачується додаткова пенсія відповідно до постанови КМУ №1210. Норми і положення статей 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України (Постанови КМУ №745 та №1210), виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України.

Отже, виплати, які передбачені мені ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідачем, починаючи з 2011 року, проводилися відповідно до постанов КМУ, що визнається і самим відповідачем в його листі-відповіді, а тому, в силу ст. 78 КАСУ, цей факт не потребує доказуванню.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Ст. 113 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України в своїй діяльності керуються Конституцією України та Законами України. Виходячи із загального законодавства України, закони мають вищий юридичний статус у порівнянні з нормативними актами Кабінету Міністрів України.

За конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії слід застосовувати норми ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року, а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом моїх прав.

Суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу в проведенні таких доплат до пенсії грубо порушує законодавство та її права.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті доплати до пенсії за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення у відповідності до ст. 39 Закону №796, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, та з 17.07.2018, вичерпавши тим самим можливість досудового врегулювання спору, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Щодо строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої - третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про порушення саме свого права на проведення перерахунку належних мені виплат за період з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року та з 17.07.2018 позивачу стало відомо лише з листа-відповіді (відмови фактично) відповідача від 06.11.2020 року.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №522/6810/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397714), в якій вказано, що строк звернення до суду слід обчислювати з моменту отримання відмови органу Пенсійного фонду України у перерахунку та виплати пенсії.

Частина 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Оскільки, виплата пенсії в невірному розмірі за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 є наслідком протиправних дій суб`єкта владних повноважень, на спірні відносини не поширюється дія строкових обмежень в три роки, передбачених Законом №1058-1V, у тому числі, й щодо строку звернення до адміністративного суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 29.11.2019 у справі №608/957/16-а.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також і частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-УІІІ передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.11.2020 у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 у відповідності до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області () здійснити перерахунок, донарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018, - у розмірі двох мінімальних заробітних плат у відповідності до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, з урахуванням раніше сплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.