Справа № 200/12137/20-а
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021 р. Справа№200/12137/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.

при секретарі: Щербак Ю.В.

за участю сторін:

представника відповідача Кододової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 18.11.2020 року № Ф-31841-13,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2020 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Італійська, 59) про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 18.11.2020 року № Ф-31841-13 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 51 110,31 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що він перебував на обліку у відповідача з 22.12.2019 року, як особа, що здійснює адвокатську діяльність. Зазначає, що відповідачем не визначено періоду нарахування суми недоїмки за спірною вимогою та її розрахунку. В той же час, в період до 31.10.2019 року відповідачем була визначена заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску, яка складається з вимог від 05.02.2019 року № Ф 3714-42 у розмірі 36 552,53 грн. та від 09.08.2019 року № Ф 3714-42 у розмірі 5508,36 грн., якими визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 42060,89 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року у справі №200/303/20-а було визнані протиправними та скасовані зазначені податкові вимоги. Однак, ігноруючи рішення суду, яке вступило в законну силу, відповідач направляє йому нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-31841-13 у розмірі 51110,31 грн. У зв`язку з наведеним, вважає, що спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 28.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

26.01.2021 року відповідач засобами електронного зв`язку надав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що позивач перебуває на обліку у ГУ ДПС у Донецькій області (Торецька ДПІ, м. Торецьк) як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. Згідно облікованих даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума заборгованості позивача станом на 31.10.2020 року складала 51 110,37 грн. На підставі цих даних ГУ ДПС у Донецькій області була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-31841-13 в сумі 51 110,37 грн., згідно вимог чинного законодавства. Вказав, що позивач повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного внеску відповідно до положень Закону №2464-VI. У зв`язку з наведеним просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

02.02.2021 року позивач засобами електронного зв`язку надав суду відповідь на відзив. З посиланням на зміст відзиву позивач зауважив, що він знаходиться на обліку у відповідача як фізична особа-підприємець та одночасно як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. Відповідачем надані розрахунки заборгованості, відповідно до яких в період з 2018 року по 19.10.2020 року здійснювалося подвійне нарахування єдиного внеску. Крім того зазначає, що з 11.04.2019 року він не є фізичною особою-підприємцем і знаходиться на обліку у відповідача як фізична особа яка проводить незалежну професійну діяльність. Зазначена інформація була достеменно відома відповідачу, однак не дивлячись на це відповідач продовжував з 11.04.2019 року по 31.10.2019 року нарахування ЄСВ не лише як для особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, а одночасно як для фізичної особи-підприємця.

24.02.2021 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Крім того, продовжено на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у справі.

15.03.2021 року відповідач засобами електронного зв`язку надав додаткові пояснення у справі, з яких слідує наступне. За даними інформаційної системи ДПС України станом на 15.03.2021 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Торецькій ДПІ (м. Торецьк) як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат). Дата державної реєстрації 19.05.2005, дата встановлення ознаки незалежної професійної діяльності 26.11.2013 року. У такому випадку адвокат сплачує єдиний соціальний внесок за себе.

25.03.2021 року судом ухвалено визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення з заявою про зміну позовних вимог.

Заяву позивача про доповнення позовних вимог від 20.03.2021 року прийнято до провадження. За її змістом позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 18.11.2020 року № Ф-31841-13 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 51 110,31 грн. та від 26.02.2021 року № Ф-31841-13 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 54 410,37 грн. Різниця у сумах боргу за вимогами складає 3 000 грн. та становить нарахування ЄСВ за наступний податковий період.

25.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Дослідивши подані сторонами докази суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність має право на заняття адвокатською діяльністю, про що 09.02.2011 року отримано свідоцтво № 3790.

Відповідач - Головне управління ДПС у Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження, згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається з довідки про взяття на облік платника податків Форми № 34-ОПП від 26.12.2018 року, позивач 26.05.2005 року взятий на облік в органах державної податкової служби, як фізична особа-підприємець, адвокат.

Згідно довідки про взяття на облік платника податків Форми № 34-ОПП від 22.01.2020 року, позивач 26.11.2013 року взятий на облік у контролюючих органах, як адвокат.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачем 11.04.2019 року було припинено підприємницьку діяльність ФОП за власним рішенням.

22.01.2020 року позивач до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області подав заяву форми №5-ОПП про реєстрацію як особи, що здійснює незалежну професійну діяльність - індивідуальну адвокатську діяльність.

Судом встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року по справі №200/303/20-а визнано протиправними та скасовані податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-3714-12 від 05.02.2019 року у сумі 36552,53 грн. та № Ф-3714-12 від 09.08.2019 року на суму 5 505,36 грн.

18.11.2020 року ГУ ДПС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31841-13 станом на 31.10.2020 року у розмірі 51 110,37 грн.

З розрахунку до спірної вимоги та інтегрованої картки платника податків вбачається, що станом на 31.10.2020 року борг (недоїмка) ОСОБА_1 з єдиного внеску складає 51110,37 грн. Нарахування боргу відбувалося у період з лютого 2018 року.

Сума боргу зазначена у зазначеній вимозі складається з наступних нарахувань:

09.02.2018 нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік - 8447,09 грн.;

19.04.2018 нараховано єдиний внесок ФОП по терміну сплати 19.04.2018 - 2457,18 грн.;

19.04.2018 нараховано єдиний внесок ФОП, в тому числі з незалежною професійною діяльністю - 2457,18 грн.;

02.05.2018 нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік - 8448,00 грн.;

19.07.2018 нараховано єдиний внесок ФОП по терміну сплати 02.05.2018 - 2457,18 грн.;

19.07.2018 нараховано єдиний внесок ФОП, в тому числі з незалежною професійною діяльністю - 2457,18 грн.;

19.10.2018 нараховано єдиний внесок ФОП по терміну сплати 19.10.2018- 2457,18 грн.;

19.10.2018 нараховано єдиний внесок ФОП, в тому числі з незалежною професійною діяльністю - 2457,18 грн.;

21.01.2019 нараховано єдиний внесок ФОП по терміну сплати 21.01.2019 - 2457,18 грн.;

21.01.2019 нараховано єдиний внесок ФОП, в тому числі з незалежною професійною діяльністю - 2457,18 грн.;

19.04.2019 нараховано єдиний внесок ФОП, в тому числі з незалежною професійною діяльністю - 2754,18 грн.;

19.07.2019 нараховано єдиний внесок ФОП, в тому числі з незалежною професійною діяльністю - 2754,18 грн.;

21.10.2019 нараховано єдиний внесок ФОП, в тому числі з незалежною професійною діяльністю - 2754,18 грн.;

21.04.2020 нараховано єдиний внесок ФОП, в тому числі з незалежною професійною діяльністю - 2078,12 грн.;

20.07.2020 нараховано єдиний внесок ФОП, в тому числі з незалежною професійною діяльністю - 1039,06 грн.;

19.10.2020 нараховано єдиний внесок ФОП, в тому числі з незалежною професійною діяльністю - 3178,12 грн.

26.02.2021 року ГУ ДПС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31841-13 станом на 31.01.2021 року у розмірі 54 410,37 грн.

Вважаючи вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-31841-13 та від 26.02.2021 року № Ф-31841-13 такими, що підлягають скасуванню як протиправні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби є органи державної податкової служби.

Згідно п. 31 ст. 1 Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08 липня 2010 року № 2464 (далі Закон № 2464) органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Таким чином, відповідач у справі - суб`єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин та забезпечення реалізації податкової політики в частині адміністрування єдиного внеску.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 зазначеної норми Закону визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Тобто, позивач в розумінні зазначених норм Закону, під час знаходженні у статусі фізичної особи - підприємця відповідав ознакам страхувальника, у зв`язку з чим на нього покладений обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До платників єдиного внеску включено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої цієї ж статті).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України ''Про оплату праці'', та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, які за будь-яких умов зобов`язані сплачувати його у мінімальному розмірі незважаючи на наявність чи відсутність доходу.

Метою встановлення мінімального розміру страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для його нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Способом досягнення такої мети є регулярна участь особи у фінансуванні відповідних фондів шляхом самостійної сплати сум єдиного внеску або внесення їх роботодавцем такої особи. У цьому випадку особа може претендувати на нарахування страхового стажу, який з часом надасть їй можливість претендувати на отримання пенсії чи іншої форми соціального захисту пропорційно внесеним сумам.

Існування вказаного обов`язку безвідносно результатів господарської діяльності особи обумовлено її характером, при якому у окремих періодах дохід у підприємця може бути взагалі відсутнім, у той час як її соціальний захист має бути безперервним та здійснюватися у встановленому законом мінімальному розмірі.

Враховуючи це, не можна стверджувати, що покладення на платника єдиного внеску вказаного обов`язку є надмірним тягарем, який порушує його право власності на грошові кошти з недодержанням справедливого балансу між його правами та інтересами суспільства. Позивач мав регулярно витрачати кошти на сплату єдиного внеску, натомість у цей період він мав статус застрахованої особи, його страховий стаж збільшувався.

Встановлення розміру внеску та його співвідношення з благами, які отримує його платник, належить до дискреційних повноважень Верховної Ради України. При цьому судом не встановлено неоднозначного тлумачення відповідного законодавства, неналежної якості закону, внаслідок чого виникла б необхідність застосування презумпції правомірності рішень платника податків (п.п. 4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач під час перебування фізичною особою-підприємцем повинен сплачувати єдиний внесок, розмір якого складає 18 275,81 (8447,09 грн. + 2457,18 грн. + 2457,18 грн. + 2457,18 грн. + 2457,18 грн.).

Поряд з цим, судом встановлене одночасна наявність у позивача певний час двох статусів - підприємця та адвоката. У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За визначенням пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску вказаними особами також встановлено положеннями Закону № 2464.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

З системного аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що до платників єдиного внеску законодавцем віднесені особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську, та отримують дохід від цієї діяльності.

Таким чином, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої роботи.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, визначені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач 26.05.2005 року взятий на облік в органах державної податкової служби як фізична особа-підприємець з ознакою особи, що здійснює незалежну професійну діяльність, а з 26.11.2013 року також взятий на облік додатково як адвокат.

З цього слідує, що у період по 11.04.2019 року (дата припинення підприємницької діяльності) перебування на обліку як фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, так і незалежну професійну діяльність.

Суд звертає увагу, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, не є самостійним доказом здійснення адвокатської діяльності та не тягне автоматичного постановлення на облік як платника податків та зборів.

Згідно п.п. 63.1,63.2 ст. 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Пунктом 63.5 ст. 63 Податкового кодексу України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п. 65.2 ст. 65 Податкового кодексу України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому, згідно п.п. 65.4.4 п. 65.4 ст. 65 Податкового кодексу України, контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, Податковий кодекс України передбачає обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок передбачений у разі коли особа здійснює підприємницьку діяльність, а також у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність.

Наряду з викладеним Податковим кодексом України передбачено, що контролюючий орган відмовляє у повторному взятті на облік особи, яка вже взята на облік як самозайнята особа, тобто, якщо особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, вона не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 2464 облік осіб, зазначених у п.п. 1,4,5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у п.п. 1,4,5 та 5-1 ч.1 ст. 4 Закону № 2464, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Частина 4 ст. 5 вказаного Закону передбачає, що обов`язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Відповідно до ст.5 Закону № 2464 розроблений Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 року за № 1553/26330.

Відповідно до п. 1, 2 Розділу ІІІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку.

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону, подають заяву за формою № 1-ЄСВ протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності.

Згідно п.4 Розділу VІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування якщо контролюючими органами при здійсненні своїх функцій за результатами перевірок та звірок, або на підставі інформації від третіх осіб, або на підставі даних інших державних органів чи відповідних державних реєстрів встановлено, що: фізична особа, зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, то такий орган повідомляє таку особу про необхідність подання заяви за формою 1-ЄСВ для взяття її на облік як платника єдиного внеску. Така фізична особа обліковується в реєстрі страхувальників як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, з ознакою платник не подав заяви для взяття на облік.

Пункт 6.7 Розділу 6 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300 встановлює, що взяття на облік фізичних осіб, які не є підприємцями та здійснюють незалежну професійну діяльність, умовою ведення якої згідно із законом є державна реєстрація такої діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (далі - фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), здійснюється за місцем постійного проживання у порядку, встановленому цим Порядком для фізичних осіб - підприємців:

1) для взяття на облік фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у строк 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання:

- заяву за формою № 5-ОПП;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, якщо заявник є адвокатом, який провадить адвокатську діяльність індивідуально.

Пунктом 6.8 Порядку обліку платників податків і зборів передбачено, якщо контролюючим органом за інформацією від іншого державного органу чи при виконанні власних функцій виявляється фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, що є зареєстрованою, але не перебуває на обліку у контролюючому органі, контролюючий орган повідомляє таку особу про необхідність подання заяви для взяття її на облік.

Автоматичного постановлення на облік адвокатів без подання ними заяв форми 5-ОПП вказаними Порядками не передбачено.

При цьому, судом встановлено, що 26.11.2013 року позивача автоматично було взято на облік як адвоката, без заяви останнього встановленої форми, що є протиправним.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність нрахування позивачу як адвокату боргу за:

вимогою від 18.11.2020 року № Ф-31841-13 станом на 31.10.2020 року в частині нарахованого до 22.01.2020 року (взяття на облік згідно поданої позивачем самостійно заяви встановленої форми) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за незалежну професійну діяльність, сума якого складає 26 539,26 грн. (2457,18 грн. + 8448,00 грн. + 2457,18 грн. + 2457,18 грн. + 2457,18 грн. + 2754,18 грн. + 2754,18 грн. + 2754,18 грн.);

вимогою від 26.02.2021 року № Ф-31841-13 станом на 31.02.2021 року в частині нарахованого до 22.01.2020 року (взяття на облік згідно поданої заяви встановленої форми) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за незалежну професійну діяльність, сума якого складає 26 539,26 грн. (2457,18 грн. + 8448,00 грн. + 2457,18 грн. + 2457,18 грн. + 2457,18 грн. + 2754,18 грн. + 2754,18 грн. + 2754,18 грн.).

Стосовно обов`язку позивача сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування після його постановлення на облік як адвоката, згідно поданої ним заяви форми 5-ОПП, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 22.01.2020 року позивач подав заяву форми 5-ОПП до податкового органу за місцем реєстрації (а.с. 60), а тому постановлення його на облік з 22.01.2020 року відбулося згідно вищезазначеного порядку.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076 адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076 визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Як раніше зазначено, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Позивач є адвокатом, відповідає вимогам, які визначені наведеними законами для осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність, подав заяву про постановлення на облік, а тому вважається платником ЄСВ.

Щодо бази нарахування ЄСВ та його розміру суд враховує, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) особами, які здійснюють незалежну професійну діяльність, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами п. 5 ч.1 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Таким чином, необхідними умовами для виникнення обов`язку зі сплати особою ЄСВ є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування ЄСВ, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

За відсутності бази нарахування ЄСВ (доходу) законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Щодо механізму справляння ЄСВ слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 8 Закону №2464 єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Частиною 4 тієї самої статті визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 2464 рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальним правилом податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу на всю суму боргу. Як вже зазначалося, зобов`язання з ЄСВ виникають у позивача незалежно від отримання ним доходів, після закінчення встановлених законом строків сплати вважаються недоїмкою, а тому підлягають включенню до спірної вимоги.

Як раніше зазначено, згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

З наведеного вбачається, що період сплати єдиного внеску є саме календарний квартал. Суд не приймає до уваги посилання позивача на визначення звітного періоду з ЄСВ - 1 рік, оскільки спеціальною нормою абзацу 3 ч.8 ст.9 Закону № 2464 визначені інші строки сплати зобов`язань (щоквартально до 20-го числа). У разі, якщо за результатами звітного періоду 1 рік платником буде визначена інша база для обрахування ЄСВ, внаслідок чого зобов`язання збільшаться у порівнянні із сплаченим мінімальним розміром, платник має додатково сплатити відповідну суму ЄСВ.

Судом не враховуються попередні вимоги відповідача, які були визнані протиправними та скасовані судом, оскільки на час їх прийняття спірні правовідносини були врегульовані іншими нормами права.

Так, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII, яким, крім іншого, внесені зміни до № 2464-VI та доповнено його розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» пунктом 9-3 (з 13 березня 2015 року в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02 березня 2015 року № 219-VIII пункт 9-3 постановлено вважати пунктом 9-4).

Його норми передбачали, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону №2464, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення вважалася заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовувалися.

На підставі вище наведеної норми, позивач був звільнений від відповідальності за невиконання вимог щодо своєчасності нарахування та сплати єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.

Законом України Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи № 440-ІХ від 14 січня 2020 року, який набув чинності 13 лютого 2020 року, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464 виключено.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що пункт 9-4 Закону № 2464 під час своєї чинності не скасовував обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надавав можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі № 812/838/17 та від 02 квітня 2020 року у справі № 360/1546/19.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року №1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що на час виникнення заборгованості по сплаті ЄСВ пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI діяв, тому її стягнення з позивача шляхом прийняття відповідачем вимоги не допускалося. Через це судами були задоволені позови позивача та скасовані вимоги, прийняті відповідачем раніше.

Однак, на час формування спірних вимог про сплату боргу (18.11.2020 року та 26.02.2021 року), норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464 (своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) та зупиняла механізм стягнення заборгованості - втратила чинність.

Відповідно, позивач з 13 лютого 2020 року повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону №2464, який на час формування спірних вимог (18.11.2020 року та 26.02.2021 року) не містить положень щодо звільнення позивача від виконання обов`язків, встановлених статтею 6 цього Закону.

Стосовно посилань позивача на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року у справі № 200/303/20-а (суддя Стойка В.В.), яким визнано протиправними та скасовані вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області від 05.02.2019 року № Ф-3714-12 та від 09.08.2019 року № Ф-3714-12, суд зауважує, що ця вимога приймалася відповідачем під час дії пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464.

Зі змінами, що відбулися у правовому регулюванні спірних правовідносин, підстави, з яких судом були задоволені позовні вимоги, відпали. Тому суд не може прийняти до уваги викладені у рішенні від 11.02.2020 року по справі № 200/303/20-а висновки.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-31841-13 та від 26.02.2021 року № Ф-31841-13 в частині нарахованого з 22.01.2020 року (взяття на облік згідно поданої заяви встановленої форми) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за незалежну професійну діяльність прийняті відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України стягуються пропорційно задоволеним позовним вимогам (50,3%).

Керуючись статтями 5-10, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 18.11.2020 року № Ф-31841-13 та вимогу від 26.02.2021 року № Ф-31841-13 частково задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 18.11.2020 року № Ф-31841-13 у розмірі 26 539,26 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області від 26.02.2021 року № Ф-31841-13 у розмірі 26 539,26 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Італійська, 59) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати з судового збору у розмірі 422 (чотириста двадцять дві) грн. 92 коп.

У судовому засіданні 12 квітня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний 22 квітня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Бєломєстнов О.Ю.