Справа № 420/1612/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А Д У М К А
судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Бойка А.В.
21 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/1612/21
В провадженні П`ятого апеляційного адміністративного суду перебувала справа № 420/1612/21 за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілк Ворд" та ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 02.02.2021 р. №395/5.
Оскаржуваною ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та вжито наступні заходи забезпечення позову:
- зупинено дію наказу Міністерства юстиції України від 02.02.2021 р. №395/5.
- заборонено суб`єктам державної реєстрації, зокрема, Міністерству юстиції України, його департаментам, структурним підрозділам та територіальним органам, відділам державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, будь-яким іншим державним реєстраторам відповідних реєстраційних органів, а також всім приватним та державним нотаріусам здійснювати державну реєстрацію (проводити реєстраційні дії) будь-яких змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк-Ворд», код ЄДРОПУ 38346157 в розмірі 100 %, що в грошовому еквіваленті відповідає 1000 (одна тисяча гривень), та належить ОСОБА_1 .
За наслідком апеляційного перегляду зазначеної ухвали суду першої інстанції, П`ятим апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову від 21.04.2021 року про зміну оскаржуваної ухвали шляхом викладення п.3 резолютивної частини в наступній редакції:
"Заборонити суб`єктам державної реєстрації, зокрема, Міністерству юстиції України, його департаментам, структурним підрозділам та територіальним органам, відділам державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, будь-яким іншим державним реєстраторам відповідних реєстраційних органів, а також всім приватним та державним нотаріусам здійснювати державну реєстрацію (проводити реєстраційні дії) будь-яких змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілк-Ворд", код ЄДРОПУ 38346157 в розмірі 100 %, що в грошовому еквіваленті відповідає 1000 (одна тисяча гривень)".
В решті ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року залишено без змін.
Ухвалюючи постанову від 21.04.2021 року, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що спірним наказом, яким скасовано реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу (ТОВ "Мілк-Ворд"), було вирішено питання щодо зміни складу учасників, кінцевих бенефіціарних власників, керівника, місцезнаходження та інформації про здійснення зв`язку з Товариством, тобто тих питань, які мають ключове значення та вплив не лише на діяльність (в організаційному, майновому, фінансовому вимірах, тощо), а й на фактичне існування підприємства, як такого.
Колегія суддів зазначила, що внаслідок скасування оскаржуваним наказом реєстраційних дій, вчинених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було відновлено правовий (організаційний) стан функціонування ТОВ "Мілк-Ворд", який існував до моменту проведення електронних торгів ДП "СЕТАМ" щодо 100% корпоративних прав вищевказаного підприємства.
Таким чином, внаслідок такого відновлення та з урахуванням положень статей 28-30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", на думку суду, наявна як фактична, так і юридична можливість розпорядження відповідними особами ТОВ "Мілк-Ворд", в тому числі, але не виключно, в частині реалізації майна підприємства, вирішення кадрових питань, тощо, в зв`язку з чим можна зробити висновок про значне утруднення виконання рішення суду (у випадку задоволення позову) в разі невжиття заходів забезпечення позову.
Однак, при цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування заходу забезпечення позову з одночасним зазначенням (констатацією) при такому забезпеченні тієї обставини, що частка в статутному капіталі ТОВ "Мілк-Ворд", код ЄДРОПУ 38346157 в розмірі 100 %, що в грошовому еквіваленті відповідає 1000 (одна тисяча гривень), належить саме ОСОБА_1 , є безпідставним та таким, що фактично певною мірою вирішує спір по суті, що є недопустимим на даній стадії судового процесу. Зазначене і стало підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції шляхом виключення вказаного формулювання з п.3 резолютивної частини спірної ухвали суду першої інстанції.
Не можу погодитись з вказаними висновками колегії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду та, користуючись правом, наданим ст. 34 КАС України, вважаю за необхідне викласти окрему думку.
Крім того, зазначеним наказом було тимчасово блоковано державному реєстратору Рівненської районної державної адміністрації ОСОБА_3 доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань строком на 3 (три) місяці.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення у випадку задоволення позову.
Позивач вважає, що виконання оскаржуваного наказу призведе до порушення його прав як добросовісного набувача та власника частки у статутному капіталі ТОВ "Мілк Ворд" та значно утруднить або взагалі зробить неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовної заяви.
Позивач наголосив, що метою забезпечення позову у даному випадку є збереження існуючого становища позивача до закінчення розгляду справи по суті, при цьому вжиття заходів забезпечення позову у визначений спосіб відповідає предмету адміністративного позову та не передбачає фактичне вирішення спору по суті.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.
Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами. І якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту.
Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
Верховний Суд неодноразово висловлював думку про те, що вказані підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог та вказував на те, що, розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суди повинні пересвідчитись, зокрема, у тому чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому.
Як вбачається з поданої позивачем заяви, в якості підстави для вжиття заходів забезпечення позову, він посилається на те, що невжиття таких заходів може значно утруднити або взагалі зробить неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовної заяви.
Заява не містить посилань на таку підставу для застосування заходів забезпечення позову, як очевидна протиправність рішення суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи викладене вважаю, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд був зобов`язаний з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що в даному випадку існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; пересвідчитись у відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам.
Також вважаю, що вирішуючи в даному випадку питання про забезпечення позову за поданою позивачем заявою, суд мав здійснити оцінку обґрунтованості саме доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.
В свою чергу, дослідження поданої позивачем заяви про забезпечення позову свідчить про те, що позивачем не зазначено, в чому полягає неможливість захисту його порушених прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, не мотивовано наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Матеріали справи не містять доказів, з яких можливо зробити висновок про очевидне порушення будь-яких прав позивача, відповідно і відсутні докази, які могли б підтвердити про необхідність докладення значних зусиль для відновлення прав позивача.
Єдиним доводом позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, вказаним ним у заяві, є те, що виконання оскаржуваного наказу призведе до порушення його прав, як добросовісного набувача та власника частки у статутному капіталі ТОВ "Мілк Ворд" та значно утруднить або взагалі зробить неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовної заяви.
При цьому позивачем не наведено жодного обґрунтування такого доводу, не зазначено, в чому полягає неможливість захисту порушених прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, в чому конкретно полягає загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, на наведено доводів щодо реальності такої загрози, не зазначено, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.
Не містить такого обґрунтування і ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року. Суд першої інстанції, постановляючи судове рішення про вжиття заходів забезпечення позову, обмежився лише констатацією факту, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача, а також зазначив, що такі заходи є співмірними із заявленими позовними вимогами. Однак, будь-якого обґрунтування вказаних висновків суд першої інстанції не навів, що свідчить, на мою думку, про недотримання судом першої інстанції при ухваленні судового рішення вимог процесуального законодавства, закріплених у ст. 242 КАС України, щодо обґрунтованості судового рішення.
Вважаю, що при перегляді в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не надано належної оцінки цим обставинам.
Більш того, ухвалюючи постанову від 21.04.2021 року, суд апеляційної інстанції навів власні мотиви наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, на які не посилався ні позивач, ні суд першої інстанції, чим вийшов з межі апеляційного перегляду, встановлені ст. 308 КАС України.
Крім того, вважаю, що у справі, яка розглядається, позов не може бути забезпечений у спосіб, заявлений позивачем, оскільки такий спосіб фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті, що є неприпустимим.
У разі задоволення такої заяви позивача, суд своєю ухвалою фактично відновлює становище позивача як керівника та власника юридичної особи до вирішення справи по суті, тоді як ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни прав та обов`язків учасників справи.
На мою думку, безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів таких правовідносин. Такі рішення можуть мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Слід також відмітити, що вирішення заявлених позовних вимог (визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції від 02.02.2021 року № 395/5) полягає у констатації правомірності чи протиправності оскаржуваного наказу і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування. З огляду на зазначене, у справі з такими позовними вимогами не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, а тому і заходів забезпечення позову вони не потребують.
Окремо хочу звернути увагу на те, що п. 2 ч. 3 ст. 2 КАС України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції.
Ухвалюючи рішення у даній справі колегія суддів посилалась на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноважень.
Однак, на мою думку, зазначаючи про наявність, після винесення оскаржуваного наказу, фактичної та юридичної можливості розпорядження відповідними особами ТОВ "Мілк Ворд", в тому числі, але не виключно, в частині реалізації майна підприємства, вирішення кадрових питань, що, на думку колегії суддів, свідчить про значне утруднення виконання рішення суду (у випадку задоволення позову) в разі невжиття заходів забезпечення позову, колегією суддів не було враховано, що у разі вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб в аналогічному описаному вище становищі опиняється третя особа - ОСОБА_2 .
Запропонований позивачем спосіб забезпечення позову фактично ставить його у більш вигідне положення у порівнянні з третьою особою по справі, що суперечить принципу співмірності та рівності сторін.
Наявність вказаних обставин, на мою думку, як раз навпаки може свідчити про недобросовісність намірів позивача, що не було враховано колегією суддів при прийнятті постанови від 21.04.2020 року.
Крім того, хочу звернути увагу на те, що пунктом 3 оскаржуваного наказу тимчасово блоковано державному реєстратору Рівненської районної державної адміністрації Свінцицькій О.М. доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань строком на 3 (три) місяці.
Наказ датований 02.02.2021 року, тобто до 02.05.2021 року державний реєстратор Рівненської районної державної адміністрації Свінцицька О.М., згідно вказаного наказу, позбавлена доступу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Однак, вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії всього наказу Міністерства юстиції України від 02.02.2021 р. №395/5 безпосередньо зачіпає права державного реєстратора Рівненської районної державної адміністрації ОСОБА_3 , яка не являється позивачем у справі та взагалі не залучена до участі у розгляді даної справи, та фактично знімає заборону на доступ цього реєстратора до Єдиного реєстру, що на мою думку, є за таких обставин неприпустимим.
Вказане також свідчить на користь того, що захід забезпечення позову, заявлений позивачем не є співмірним пред`явленим позовним вимогам.
Підсумовуючи все вище зазначене, вважаю, що вжиття в даному випадку заходів забезпечення позову не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, позивачем не наведено жодного переконливого аргументу щодо наявності підстав для вжиття таких заходів в розумінні приписів статті 150 КАС України, обраний заявником захід забезпечення позову не є співмірним заявленим позовним вимогам, порушує принцип рівності сторін та зачіпає права та інтереси осіб, які не беруть участь у справі, а тому, на мою думку, підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 заяви у суду першої інстанції не було.
Враховуючи викладене, на мою думку, оскаржувана ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягала скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову від 10.02.2021 року вх. № 6693/21.
Суддя: А.В. Бойко