Справа № 260/583/20
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2021 року м. Ужгород№ 260/583/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Грин-Лумей В.Г.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

адвоката Шкорка І.І.

відповідача: Міжгірська районна рада Закарпатської області

відповідача: Хустська районна рада Закарпатської області-представник не зявився

відповідача: Міжгірська районна державна адміністрація - представник не зявився

третіх осіб без самостійних вимог:

Комунальне некомерційне підприємство "Лікувально-профілактична установа Міжгірська районна лікарня Міжгірської районної ради Закарпатської області - представник не зявився

ОСОБА_2 - представник адвокат ОСОБА_3

ОСОБА_4 - представник адвокат Шкорка .І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міжгірської районної ради Закарпатської області, Хустської районної ради Закарпатської області, Міжгірська районна державна адміністрація (вул.Шевченка, 97, Міжгір`я,Міжгірський район, Закарпатська область,90000), Хустської районної ради, треті особи: Комунальне некомерційне підприємство "Лікувально-профілактична установа Міжгірська районна лікарня Міжгірської районної ради Закарпатської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії

встановив

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міжгірської районної ради Закарпатської області, Хустської районної ради Закарпатської області, Міжгірської районної державної адміністрації з урахуванням уточнених позовних вимог яким просить:

- Визнати незаконним та скасувати рішення Міжгірської районної ради Закарпатської області від 05 вересня 2019 року за №350 «Про ліквідацію комунальної установи «Міжгірська районна лікарня».

-Визнати незаконним та скасувати рішення Міжгірської районної ради Закарпатської області від 05 вересня 2019 року за №349 «Про створення Комунального некомерційного підприємства "Лікувально-профілактична установа Міжгірська районна лікарня" Міжгірської районної ради Закарпатської області».

-зобовязати Міжгірську районну раду Закарпатської області здійснити перетворення комунальної установи "Міжгірська районна лікарня"( 0 в комунальне некомерційне підприємство із визнанням її правонаступником усіх прав та обовязків Комунальної установи "Міжгірська районна лікарня"( ) із прийняттям нового статуту.

Позовні вимоги мотивує тим, що вищевказані рішення прийняті із порушенням чинного законодавства, оскільки законних підстав для ліквідації комунальної установи «Міжгірська районна лікарня не було, а повинно було бути перетворення вказаної установи у відповідності до Концепції реформи фінансування системи охорони здоровя України, схваленої Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року № 1013-р, яка передбачає перетворення публічних закладів охорони здоровя, що мають статус бюджетних установ у комунальні унітарні підприємства, під час чого трудові відносини з працівниками підлягають продовженню, а звільнення під час реорганізації можливе лише у випадку скорочення чисельності працівників.

Крім того , як одну з підстав визнання незаконним оскаржуваних рішень позивач вказує порушення Міжгірською районною радою Закону України "Про доступ до публічної інформації" та ЗУ "Про місцеве самоврядування", що виразилося в тому, що оскаржувані рішення не були оприлюднені на офіційному сайті відповідача належним чином, оскільки сайт не працював, на підтвердження чого позивач надав роздруківку інформації про роботу офіційного сайту Міжгірської районої ради за серпень -вересень 2020 року.

Позивач вказує, що оскаржувані рішення порушують його права та інтереси , оскільки він працював у ліквідованій Міжгірській ЦРЛ хірургом з 1989 року, а також головним лікарем даної установи. Після неодноразових звільнень його з посади головного лікаря Міжгірської ЦРЛ за розпорядженнями голови Міжгірської РДА, які судами визнавались незаконними, позивач поновлювався на посаді головного лікаря Міжгірської ЦРЛ., а законність звільнення наразі перевіряє Верховний Суд у справі № 302/613/18,а 29 травня 2019 року позивач в черговий був звільнений .

Міжгірська районна рада у своєму відзиві від 18.06.2020 року заперечувала проти позову та зазначала, що оскільки засновником та власником майна лікарні є Міжгірська районна рада відповідно до Статуту та норм ЦПК, то у неї були всі повноваження щодо прийняття оскаржуваних рішень щодо ліквідації та створення вказаних установ.Оскільки всі проекти рішень та самі рішення були оприлюднені на офіційній сторінці Міжгірської районної ради , то всі вимоги щодо оприлюднення інформації були дотримані.

На виконання ухвали суду про надання письмових доказів Міжгірська районна рада зазначила, що оприлюднення рішень відбувалося на дошці оголошень та на офіційному Інтернет сайті Міжгірської районної ради . Надати скріншоти оприлюднення документів на сайті немає можливості , оскільки сайт було зламано 22.06.2020 року та заблоковано.

У відзиві поданому 22.09.2020 року на збільшені позовні вимоги Міжгірська районна рада вказала, що відповідно до ЗУ "Основи законодавства України про охорону здоровя " повноваження створення та реорганізації закладів охорони здоровя мають органи місцевого самоврядування мають, які самостійно приймають вказані рішення, здійснення перетворення комунальної установи вирішується на пленарному засіданні шляхом голосування.

21 жовтня 2020 року ухвалою ЗОАС було відмовлено у задоволенні клопотання представника Міжгірськьої райради про закриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міжгірська районна рада Закарпатської області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

Треті особи без самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у своїх заявах про вступ у справу підтримали позовні вимоги позивача , обгрунтовуючи тим , що внаслідок прийняття рішення про ліквідацію Міжгірської ЦРЛ вони були звільнені із своїх посад, що оскаржують у суді, і вважають, що відповідач не мав законних підстав ліквідовувати лікувальну установу .

14 грудня 2020 року ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача: Хустську районну раду Закарпатської області .

11 березня 2021 року до суду надійшла заява від Хустської районної ради, в якій зазначено, що 15.12.2020 року рішенням Хустської районної ради № 30 розпочато реорганізацію Міжгірської районної ради шляхом приєднання до Хустської районної ради, яка є правонаступником Міжгірської районної ради, і враховуючи висновки постійної комісії з питань законності, правопорядку, регламенту та депутатської етики Хустської райради просять розглянути справу без їх участі, проти позовних вимог не заперечують.

В судовому засіданні позивач та його представник, а також представник третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просили позовні вимоги задовольнити .

Інші сторони в судове засідання не зявилися, були повідомлені про судове засідання належним чином.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин , підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи суд дійшов до наступних висновків.

Обставини встановлені судом.

Згідно Статуту Міжгірської районної лікарні, затвердженої рішенням № 341 Міжгірської районної ради від 04.06.2019 року :

- засновником та власником майна лікарні є Міжгірська районна рада.

- Управління майном, переданим в оперативне управління лікарні, здійснює Міжгірська районна рада та орган, уповноважений Міжгірською районною радою.

- Безпосереднє керівництво діяльністю РЛ здійснює директор Р.Л.

-Рішення про ліквідацію та реорганізацію РЛ приймається Засновником за поданням сектору охорони здоровя райдержадміністрації, а також у випадках, передбачених чинним законодавством та з урахуванням розділу 4 Статуту.

- Питання створення , реорганізації та ліквідації, не передбачені цим Статутом, регулюються відповідно до чинного законодавства.

-Злиття, приєднання, поділ або перетворення здійснюється у випадках, передбачених чинним законодавством , за рішення суду або відповідних державних органів.

- У разі перетворення РЛ в інший субєкт господарювання, всі майнові права та обовязки РЛ переходять до новоутвореного субєкта господарювання.

- Питання , не врегульовані цим Статутом, регулюються чинним законодавством.

05 серпня 2019 року завідувач сектору охорони здоровя Міжгірської РДА 05.08.2019 року надіслав лист № 208/01-17 на адресу Голови Міжгірської районної ради Щур В.М., в якому зазначив, що у 2019 році триває підготовка до трансформації спеціалізованої допомоги , а з 01 січня 2020 року нові механізми фінансування запрацюють на всіх рівнях медичної допомоги, у звязку з чим просить допомогти у вирішенні питання щодо створення комунального некомерційного підприємства на території Міжгірського району для можливості підготовки закладу до контрактування із НЗСУ та надання медичних послуг населенню Міжгірського району.

27 серпня 2019 року Головою Міжгірської районної ради видано Розпорядження № 07 "Про скликання ІІІ пленарного засідання VII сесії Міжгірської районної ради VII скликання , на 05 вересня 2019 року о 10-00 годині з порядком денним, де в п. 7 зазначено "Про ліквідацію комунальної установи "Міжгірська районна лікарня" , яке згідно скріншоту від 18.03.2020 року з офіційної інтернет-сторінки Міжгірської районної ради оприлюднено 27.08.2019 року.

05 вересня 2019 року Міжгірською районною радою VII скликання прийнято Рішення № 350 "Про ліквідацію комунальної установи "Міжгірська районна лікарня",

"відповідно до :

- статей ст.ст. 43,60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"

- статей 104,110-112 Цивільного кодексу України

- Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоровя"

- Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осі-підприємців та громадських формувань"

з урахуванням:

- Концепції реформи фінансування системи охорони здоровя, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.206 року № 1013-р

розглянувши подання сектору охорони здоровя Міжгірської райдержадміністрації від 03.09.2019р.№ 234/01-13

у звязку із:

- створенням комунального некомерційного підприємства "Лікувально-профілактична установа Міжгірська районна лікарня Міжгірської районної ради Закарпатської області "

05 вересня 2019 року Міжгірською районною радою VII скликання прийнято Рішення № 349 "Про створення Комунального некомерційного підприємства "Лікувально-профілактична установа Міжгірська районна лікарня Міжгірської районної ради Закарпатської області "

відповідно до Законів України:

- "Основи законодавства України про охорону здоровя"

- "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони "

- Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення"

- Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 1013-р "Про схвалення Концепції реформи фінансування системи охорони здоровя"

- "Методичних рекомендацій з питань перетворення закладів охорони здоровя бюджетних установ у комунальні некомерційні підприємства"

керуючись

-статтями 52-54,56-58 ,78 Господарського кодексу України

- статтями 87-89 Цивільного кодексу України

- статей 43,60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"

Проекти вищевказаних рішень від 05 вересня 2020 оприлюднені на офіційній інтернет-сторінці Міжгірської районної ради 16.08.2019 року, що вбачається із скріншоту від 18.03.2020 року .

Згідно скріншоту від 18.03.2020 року вказані рішення були оприлюднені на сайті Міжгірської районної ради 12.09.2019 року.

28 грудня 2019 року завідувачем сектору охорони здоровя Міжгірської РДА видано Наказ № 358-к " Про звільнення ОСОБА_2 ", яким у звязку з ліквідацією Міжгірської районної лікарні згідно рішення Міжгірської райради від 05.09.2019 р. № 350 , наказом сектору охорони здоровя № 220 -к від 10.09.2019 року працівників Міжгірської райлікарні попереджено про наступне вивільнення - ОСОБА_2 - головну медичну сестру Міжгірської районної лікарні, звільнити з займаної посади з 31.01.2020 року у звязку із ліквідацією Міжгірської районної лікарні.

28 грудня 2019 року завідувачем сектору охорони здоровя Міжгірської РДА видано Наказ № 411-к " Про звільнення ОСОБА_4 ", яким у звязку з ліквідацією Міжгірської районної лікарні згідно рішення Міжгірської райради від 05.09.2019 р. № 350, наказом сектору охорони здоровя № 220 -к від 10.09.2019 року працівників Міжгірської райлікарні попереджено про наступне вивільнення - ОСОБА_4 - молодшу медичну сестру Міжгірської районної лікарні, звільнити з займаної посади з 31.01.2020 року у звязку із ліквідацією Міжгірської районної лікарні.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 прийнятий на посаду головного лікаря Міжгірської центральної районної лікарні17.05.2005 року, яка в подальшому була перейменована в Міжгірську районну лікарню.

Рішенням Міжгірського районного суду від 24.09.2018 року по справі № 302/613/18 визнано протиправним та скасовано п.2 по сектору охорони здоровя від 17.04.2018 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та поновлено на посаді головного лікаря Міжгірської райлікарні. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15.05.2019 року по справі №302/613/18 рішення першої інстанції скасовано.

02 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду по справі №302/613/18 за касаційною скаргою ОСОБА_1 відкрито касаційне провадження та витребувано із Міжгірського районного суду Закарпатської області цивільну справу № 302/613/18 за позовом ОСОБА_1 до Сектору охорони здоров`я Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області та Міжгірської районної лікарні про скасування наказів щодо попередження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно Запиту з ЄДР юридичних та фізичних осіб 11.03.2021 року внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи Міжгірська районна рада Закарпатської області, ідентифікаційний код 25436230.

У Висновку № 1 від 03.02.2021 року комісії з питань законності, правопорядку, регламенту та депутатської етики зазначено, що комісією розглянуто Ухвалу ЗОАС по справі № 260/583/20 та матеріали позову та зроблені відповідні висновки , а саме:

- вказані рішення від 05.09.2020 року за №№ 350, 349 приймалися відповідно до Концепції реформи фінансування системи охорони здоровя, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.11.206 року № 1013-р та Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення", у звязку з чим розроблено Методичні рекомендації МОЗ України, відповідно до яких рішення про перетворення закладів охорони здоровя у комунальні некомерційні підприємства приймають ради територіальних громад, які є власниками майна відповідного закладу.

- Міжгірська районна рада приймала вказані рішення з грубим порушенням регламенту ради . норми Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ЗУ "Про доступ до публічної інформації", Розпорядження КМУ № 1013 від 30.11.2016 року, а створена установа є правонаступником ліквідованої.

- У відкритому доступі в мережі Інтернет знаходяться рішення районних рад по всій Україні більше ніж у 100 випадках, і всі вони здійснити перетворення бюджетних закладів охорони здоровя у комунальні некомерційні підприємства, які є правонаступниками перетворених лікарень.

25 вересня 2019 року між відповідачем та ФОП ОСОБА_5 укладено договір про обслуговування офіційного сайту Міжгірської райради.

Позивач надав суду інформацію щодо нероботи сайту відповідача та про неможливість отримати будь-яку інформацію розміщену на ньому за період з 24.06.2020 року по 20 вересня 2020 року.

Відповідач на вимогу суду від 16.07.2020 року про надання скріншотів сторінок офіційного сайту оприлюднення:-проектів оскаржуваних рішень, інформації про час і місце проведення засідання та порядку денного (коли було прийнято оскаржувані рішення) -Рішення Міжгірської районної ради від 04.06.2019 року, яким затверджено Статут Міжгірської районної лікарні.,-Рішення, на підставі якого засновником і власником майна Міжгірської районної лікарні є Міжгірська районна рада вказав, що оприлюднення рішень відбувалося на дошці оголошень та на офіційному сайті Міжгірської районної ради , а виконати вимоги ухвали е надається можливим оскільки 22.06.2020 року сайт було зламано і заблоковано.

Мотив та норми права встановлені судом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 144 Конституції України встановлює, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

1.

Статтею 2 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Питання, які вирішуються районними і обласними радами виключно на їх пленарних засіданнях визначені статтею 43 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", зокрема п.20) вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством. Порядок доступу до засідань визначається радою відповідно до закону. Протоколи сесії ради є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".( ч.17 ст. 46).

Обовязок оприлюднювати проекти прийнятих рішень покладено на органи місцевого самоврядування Законом України "Про доступ до публічної інформації " № 2939-VI,, де п.1 ч.1 ст.13 відповідач відноситься до розпорядників публічної інформації.

Стаття 3 ЗУ № 2939-VI встановлює гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації:

1. Право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації " Розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, серед іншого проекти рішень, що підлягають обговоренню, які підлягають обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

В статті 16 Закону України "Про доступ до публічної інформації " визначено , що розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.

Відповідно до статті 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Отже, з аналізу вищевказаних норм законодавства щодо доступу до публічної інформації відповідач несе відповідальність за оприлюднення проектів рішень та самих рішень .

Закон «Про доступ до публічної інформації» та Закон «Про місцеве самоврядування» зобов`язують суб`єктів владних повноважень, до яких належать і органи місцевого самоврядування, оприлюднювати проекти своїх рішень не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття. Дана норма щодо оприлюднення проектів документів заздалегідь має на меті надати можливість громадськості долучитись до обговорення документів до моменту їх прийняття, надати свої зауваження та пропозиції. Також така норма покликана запобігти корупції при прийнятті рішень.

ЗАКОН УКРАЇНИ 539/97-ВР "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" встановлює , зокрема:

- Діяльність місцевих органів державної влади та органів місцевого самоврядування висвітлюється в друкованих засобах масової інформації регіональної та місцевої сфери розповсюдження на умовах, визначених у договорах між цими органами і редакціями зазначених друкованих засобів масової інформації.( стаття 21 ЗУ 539/97-ВР )

- Закони України, постанови Верховної Ради України, укази та розпорядження Президента України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, постанови Верховного Суду України, рішення та висновки Конституційного Суду України, рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних друкованих виданнях. У друкованих засобах масової інформації можуть публікуватися офіційні документи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інша публічна інформація відповідно до законодавства і на засадах, передбачених укладеним між такими органами та редакціями друкованих засобів масової інформації договором.(Стаття 22. ЗУ 539/97-ВР Опублікування офіційних документів органів державної влади та органів місцевого самоврядування)

Вимоги ч.2 статті 77 КАСУ України покладають обовязок доведення правомірності своїх дій та рішень на відповідача, однак останній не надав доказів належної роботи сайту в період оприлюднення проектів оскаржуваних рішень та самих рішень, актів та відповідних документів про причини нероботи , відключення та його налагодження, складених як відповідачем так і особою, яка обслуговує сайт, про які вказав позивач, а також не спростував належними та допустимими доказами інформацію з приводу неможливості надання суду відповідних доказів у звязку із "зламом" сайту, оприлюднення протоколу пленарного засідання, ненадання доказів опублікування рішень, проектів рішень в офіційних друкованих виданнях, що свідчить про невиконання відповідачем обовязку по оприлюднення публічної інформації та порушення вимог статті 16 Закону України "Про доступ до публічної інформації", ч.17 ст. 46, ст.15 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні"., ст.ст. 21-22 ЗУ"Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації".

2.

КАБІНЕТ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ 30 листопада 2016 р. прийняв РОЗПОРЯДЖЕННЯ від № 1013-р "Про схвалення Концепції реформи фінансування системи охорони здоров`я", де зазначено наступне:

На підготовчому етапі передбачається:

підготувати проекти та прийняти нормативно-правові акти, які створюють законодавчу базу для функціонування нової системи фінансування охорони здоров`я та єдиного національного замовника медичних послуг; в тому числі розробити проекти законів, що визначатимуть модель державного гарантованого пакета медичної допомоги, механізм здійснення співоплати за надані медичні послуги, порядок надання медичних послуг на платній основі;

утворити єдиного національного замовника медичних послуг як центральний орган виконавчої влади, здійснити його державну реєстрацію та забезпечити розбудову його кадрових та інституційних потужностей (підбір та підготовка персоналу, робота із статистичними даними тощо);

розробити та погодити із заінтересованими сторонами модель державного гарантованого пакета медичної допомоги; модель співоплати медичних послуг;

прийняти нормативно-правові акти щодо надання управлінської та фінансової автономії бюджетним закладам охорони здоров`я, що передбачають реорганізацію закладів охорони здоров`я до початку етапу впровадження;

розпочати процес реорганізації бюджетних закладів охорони здоров`я шляхом перетворення їх на державні та комунальні некомерційні підприємства;

Робочою групою з питань реформи фінансування сфери охорони здоров`я України

від 14 лютого 2018 року розроблені МЕТОДИЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ з питань перетворення закладів охорони здоров`я з бюджетних установу комунальні некомерційні підприємства, де зазначено наступне:

-Під час розробки цих методичних рекомендацій були враховані норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я», що був прийнятий 06 квітня 2017 року, а також Закону про державні гарантії.

-Трудові відносини з працівниками реорганізованого ЗОЗ продовжуються, а звільнення можливе лише у випадку скорочення чисельності (штату) перетвореного комунального некомерційного підприємства. Після реорганізації окремі працівники можуть бути переведені на інші посади, переміщені в інші структурні підрозділи у разі необхідності.

-Рішення про перетворення ЗОЗ, що діють у формі комунальної бюджетної установи, у комунальні некомерційні підприємства приймають ради територіальних громад сіл, селищ, міст, районів, областей, які є власниками майна відповідного ЗОЗ. Це зумовлено тим, що відповідно до п. 30 ст. 26 та ст. 43 Закону про місцеве самоврядування прийняття рішень про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади є виключною компетенцією сільських, селищних, міських, районних, обласних рад.

- Згідно із законодавством України перетворення ЗОЗ, як і перетворення будь-якої іншої юридичної особи, є одним із різновидів реорганізації юридичної особи і полягає у зміні її організаційно-правової форми. Оскільки для сектору охорони здоров`я саме цей вид реорганізації суб`єктів надання медичної допомоги буде найбільш поширеним, інші різновиди реорганізації в даному документі не розглядаються.

- У разі застосування такого виду реорганізації як перетворення, має місце правонаступництво до нової юридичної особи правонаступника (комунального некомерційного підприємства) переходить усе майно, права та обов`язки юридичної особи-попередника, у даному випадку майно ЗОЗкомунальної бюджетної установи (ст. 104-108 ЦК України).

- Рада приймає рішення, зокрема про:

y перетворення ЗОЗбюджетної установи в ЗОЗ-підприємство;

y призначення комісії з перетворення ЗОЗ-установи, голови комісії. Виконання функцій комісії з реорганізації може бути покладено на орган управління (керівника) відповідного ЗОЗбюджетної установи, що підлягає реорганізації;

y про встановлення порядку і строку заявлення кредиторами своїх вимог до ЗОЗустанови, що припиняється

-Факт реорганізації ЗОЗ?бюджетної установи не є підставою для звільнення керівника та припинення укладеного з ним контракту, якщо сторони не домовляться про його дострокове припинення за угодою сторін або він не буде звільнений на підставах, визначених контрактом. У разі призначення головою Комісії з перетворення керівника ЗОЗ?бюджетної установи трудові відносини з ним продовжуються. У такому разі в рішенні

відповідної ради про створення ЗОЗ?комунального некомерційного підприємства може бути

22 зазначено про призначення керівником ЗОЗ?комунального некомерційного підприємства

головного лікаря, подовживши з ним трудові відносини на підставі контракту. Це рішення може бути підставою як для укладення нового контракту, так і для внесення змін до існуючого залежно від домовленості сторін. Якщо в процесі перетворення власник (відповідна рада) прийняв рішення про припинення трудових відносин із керівником ЗОЗ, то призначення нового керівника має відбуватися з урахуванням особливостей, визначених Основами та підзаконними нормативно-правовими актами, що регулюють ці питання. Так, відповідно до статті 16 Основ керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника

закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років. Порядок проведення конкурсу на зайняття посади керівника державного, комунального закладу охорони здоров`я та порядок укладання контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров`я, а також типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 104 ЦКУ встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до статті 108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. 2. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

.Статтею 110 ЦКУ визначено вичерпний перелік випадків. коли юридична особа

ліквідується:

1) за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами;

2) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, за позовом учасника юридичної особи або відповідного органу державної влади;

3) за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи в інших випадках, встановлених законом, - за позовом відповідного органу державної влади.

Порядок створення юридичної особи встановлений статтями 87-89 ЦКУ.

Некомерційне господарювання та організаційні форми здійснення некомерційної господарської діяльності визначені статтями 52-53 ГКУ.

06 квітня 2017 року прийнято ЗАКОН УКРАЇНИ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я" № 2002-VIII, де у Прикінцевих положеннях зазначено, що:

- Державні та комунальні заклади охорони здоров`я - бюджетні установи можуть реорганізовуватися в казенні підприємства або комунальні некомерційні підприємства. Зміна основного виду діяльності державного та комунального закладу охорони здоров`я з медичного обслуговування населення (медична практика) у зв`язку із зміною його організаційно-правової форми забороняється.

- За організаційно-правовою формою заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати як комунальні некомерційні підприємства або комунальні установи.

ЗАКОН УКРАЇНИ "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" № 2168-VIII від 19.10.2017 визначає державні фінансові гарантії надання необхідних пацієнтам послуг з медичного обслуговування (медичних послуг) та лікарських засобів належної якості за рахунок коштів Державного бюджету України за програмою медичних гарантій.

Відповідно до статті 16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" планування розвитку мережі державних і комунальних закладів охорони здоров`я, прийняття рішень про її оптимізацію, створення, реорганізацію, перепрофілювання державних і комунальних закладів охорони здоров`я здійснюються відповідно до закону органами, уповноваженими управляти об`єктами відповідно державної і комунальної власності.

Проаналізувавши вищевказане законодавство, та нормативні акти, на які посилається відповідач та з урахуванням яких ним винесено оскаржувані рішення суд констатує, що відповідачем в порушення:

- п. 2 Прикінцевих положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення законодавства з питань діяльності закладів охорони здоров`я" № 2002-VIII ;

- РОЗПОРЯДЖЕННЯ КМУ від № 1013-р "Про схвалення Концепції реформи фінансування системи охорони здоров`я", прийнято рішення щодо ліквідації підприємства , а не його реорганізації шляхом перетворення, що потягло за собою порушення прав та інтересів як позивача так і третіх осіб ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , оскільки ліквідація комунальної установи, де вони працювали унеможливила реалізувати свої право на працю, яку би вони мали в разі перетворення установи.

Згідно з частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Отже, ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов`язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується. При реорганізації юридична особа також припиняється. Водночас, можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства, допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників. Право визначити чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому їм органу.При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Прийняття оскаржуваних рішень не передбачені також і нормами ЦКУ, ГКУ і Статутом Міжгірської районної лікарні, затвердженого рішенням № 341 Міжгірської районної ради від 04.06.2019 року, де встановлено вичерпний перелік випадків ліквідації установи. Оскільки жодної підстави для ліквідації установи, визначеної Цивільним кодексом України. Господарським кодексом України та Статутом не було, то відповідач в даному випадку як не господарюючий субєкт у цивільно-правових відносинах та корпоративних відносина, а як субєкт владних повноважень повинен був прийняти рішення на виконання вищевказаного Розпорядження КМУ та Закону № 2002-VIII щодо перетворення установи, як це зробили всі органи місцевого самоврядування в Україні.

Суд у даній справі в ухвалі від 21 жовтня 2020 року відмовляючи у клопотанні про закриття провадження погодився з наступними висновками Верховного Суду.

У своєму рішенні від 12 лютого 2020 року (Справа № 1340/5441/18 Провадження № 11-944апп19) Велика Палата Верховного Суду України зробила наступний висновок:

Положеннями статті 60 цього Закону визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на заклади охорони здоров`я. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Відповідно до статті 32 Закону № 280/97-ВРдо відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, управління закладами охорони здоров`я, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм.

Статтею 3 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон № 2801-XII) визначено, що заклад охорони здоров`я - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників; охорона здоров`я - це система заходів, що здійснюються, зокрема, органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, закладами охорони здоров`я.

Положеннями статті 14 Закону № 2801-XII передбачено, що органи місцевого самоврядування реалізують державну політику у сфері охорони здоров`я в межах своїх повноважень, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-В Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З наведених норм можна зробити висновок, що прийняття рішень щодо управління закладами охорони здоров`я є як реалізацією державної політики у сфері охорони здоров`я, так і виконанням від імені територіальної громади управлінської функції у сфері управління закладами охорони здоров`я шляхом прийняття відповідних нормативних актів, а відтак - є актом органу місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 4 КАС України.

У статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Судом враховано визнання позовних вимог Хустською районною радою, яка є правонаступником Міжгірської районної ради, яка у відзиві погодилася щодо незаконності оскаржуваних рішень.

Щодо вимоги позивача - зобовязати Міжгірську районну раду Закарпатської області здійснити перетворення комунальної установи "Міжгірська районна лікарня"( 0 в комунальне некомерційне підприємство із визнанням її правонаступником усіх прав та обовязків Комунальної установи "Міжгірська районна лікарня" () із прийняттям нового статуту, то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки суд з врахуванням дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування не має підстав перебирати дане повноваження на себе .

Так, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення не відповідають вимогам , які до них ставляться у ч. 2 ст. 2 КАСУ , а саме:

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки відповідачем було порушено вищевказані вимоги щодо доступу позивача та третіх осіб до публічної інформації в процесі прийняття оскаржуваних рішень, і в результаті прийняття рішень ліквідовано установу, де працював позивач та незаконність звільнення звідки ним оскаржуються в судовому порядку, а також де працювали і треті особи, права яких то суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та про порушення прав та інтересів позивача.

Судові витрати підлягаю стягненню з Хустської районної ради в порядку ч. 1 ст. 139 КАСУ.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до Міжгірська районна рада Закарпатської області визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати рішення Міжгірської районної ради Закарпатської області від 05 вересня 2019 року за №350 «Про ліквідацію комунальної установи "Міжгірська районна лікарня".

.Визнати незаконним та скасувати рішення Міжгірської районної ради Закарпатської області від 05 вересня 2019 року за №349 «Про створення Комунального некомерційного підприємства "Лікувально-профілактична установа Міжгірська районна лікарня" Міжгірської районної ради Закарпатської області.

В решті позовних вимог-відмовити.

Стягнути з Хустської районної ради ( ) м.Хуст, вул. Карпатської Січі на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) АДРЕСА_1 судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 1681 (тисячу шістсот вісімдесят одна гривня) 60 копійок згідно квитанції №50 від 04.03.2020 року.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

СуддяЗ.Б.Плеханова

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26 квітня 2021 року.