Справа № 420/14729/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/14729/20

Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

ухвала суду першої інстанції прийнята у

м. Одеса, 08 лютого 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зокрема про:

- визнання протиправною, необґрунтованою, недійсною, такою що не підлягає виконанню та скасування постанови ДВС від 29.09.2016 року ВП№ №51259786/17; заборону відповідачу ДВС виконувати протиправну, необґрунтовану, недійсну постанову ДВС від 29.09.2016р. ВП№51259786;

- відшкодування на користь ОСОБА_1 одним платежем у повному обсязі в 10-денний строк з дня прийняття судом рішення матеріальної шкоди спричиненої відповідачем ДВС (діями, бездіяльністю, протиправною, недійсною постановою ДВС від 29.09.2016р. ВП№51259786) … у розмірі не менше 98000 Євро (в національній валюті не менше 3 321 622,00 грн., еквівалентно до іноземної валюти Євро по курсу 33,8941грн.);

- покладення судом відповідальності на відповідача ДВС та на Державу з виконання рішення суду у встановлені строки у повному обсязі та зобов`язання невідкладно відзвітувати перед позивачем з приводу здійснених дій щодо виконання рішення суду;

- відшкодування на користь позивачки ОСОБА_1 одним платежем у повному обсязі за кожен день прострочення з початку моменту прострочення або з дня сплину строку для виплати позивачу суми відшкодування моральної шкоди, нанесеної відповідачем ДВС (діями, бездіяльністю та зокрема необґрунтованою, протиправною, недійсною постановою державної виконавчої служби від 29.09.2016 року ВП№ 51259786/17;

- відшкодування на користь ОСОБА_1 з відповідача ДВС одним платежем у повному обсязі з 5-го (з п`ятого робочого) дня або з 8-го (з восьмого календарного) дня з дати прийняття судом рішення, за необґрунтовано отримані відповідачем з пенсії позивачки кошти у розмірі 218,78 грн., починаючи з моменту відрахування з позивача зокрема згідно протиправної необґрунтованої, недійсної постанови ДВС від 29.09.2016р. ВП№ 51259786/17…, з урахуванням коефіцієнта інфляції, неустойки, штрафу необґрунтовано отриманої основної суми (218,78грн.) та 2% пені щоденних за прострочення основної суми перед позивачем, необґрунтовано отриманих відповідачем з пенсії, починаючи з моменту відрахування з позивача (листопад 2016р.) по дату повного розрахунку відповідача з позивачем…, не менше 6 239,15 грн.;

- відшкодування на користь позивачки з відповідача за кожен день прострочення суми виплати за необґрунтовано отримані відповідачем з пенсії позивача грошові кошти з початку моменту прострочення, з дня закінчення строку для виплати відповідачем позивачу, а саме з 5-го (з п`ятого робочого) дня або з 8-го (з восьмого календарного) дня з дати прийняття судом рішення, за кожен день прострочення до моменту повного фактичного розрахунку з позивачем (виплати відповідачем позивачу) з метою гарантованого виконання відповідачем боргу, який виник перед позивачем, з метою ефективного виконання рішення суду відповідачем перед позивачем…;

- відшкодування на користь ОСОБА_1 з відповідача одним платежем з 5-го (з п`ятого робочого) дня або з 8-го (восьмого календарного) дня з дати прийняття судом рішення,. Грошових коштів за явно понесені позивачем неминучі витрати через відповідача до звернення до суду та у період оскарження в судах бездіяльності, дій, та зокрема необґрунтованої, протиправної, недійсної постанови ДВС від 29.09.2016р. ВП№ 51259786/17…, з урахуванням коефіцієнта інфляції, неустойки, пені 2% за кожен день прострочення основної суми перед позивачем за понесені позивачем неминучі витрати через відповідача…;

- відшкодування на користь ОСОБА_1 з відповідача ДВС одним платежем за кожен день прострочення виплати з початку моменту прострочення суми виплати відповідачем позивачу за явно понесені позивачем неминучі витрати через відповідача…, з урахуванням 2% за кожен день прострочення та 3% на всю суму по дату повного розрахунку з позивачем…;

- визнання незаконною, протиправною, недійсною, нікчемною та скасування такої, що порушує законні права та гарантовані інтереси позивача постанови ДВС від 02.10.2013 року ВП№ 40011448…;

- визнання незаконною, протиправною, недійсною, нікчемною та скасування такої, що порушує законні права та гарантовані інтереси позивача постанови ДВС від 31.05.2016р. ВП№51259786…;

- визнання незаконними та протиправними дій та бездіяльності відповідача ДВС, на підставі викладеного у позові, згідно діючого законодавства, відповідно до фактичних обставин, достатніх доказів, приюдиційних фактів та приюдиційних рішень судів по справі № 815,39/17…, тощо.

Вказану позовну заяву було подано до суду ОСОБА_1 на російській мові.

Також, до позовної заяви позивачем було додано в тому числі, клопотання:

- про звільнення від сплати судового збору за подання позовної з урахуванням важкого матеріального стану;

- про поновлення строку звернення до суду позовною заявою;

- про розгляд позовної заяви, поданої російською мовою, при необхідності, залучення безкоштовного перекладача;

- клопотання про залучення судом перекладача за рахунок держави або відповідача, у випадку, якщо це необхідно суду, з метою перекладу позовної заяви з російської мови (мови оригіналу) на українську мову.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був залишений без руху та позивачу встановлено 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

В ухвалі суду було зазначено про необхідність надання позивачем до суду належним чином оформленого, обґрунтованого та вмотивованого адміністративного позову, викладеного державною мовою, із чітким визначенням позовних вимог відповідно до процесуальних положень Кодексу адміністративного судочинства України; належним чином засвідчених доказів до позовної заяви у кількості до учасників справи; власного письмового підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; наданням заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду у справі №420/14729/20 з доказами поважності причин пропуску цього строку; доказів сплати позивачем судового збору або доказів незадовільного майнового стану позивача в якості підстави для звільнення її від сплати судового збору.

02.02.2021 року від позивачки до Одеського окружного адміністративного суду надійшов уточнений адміністративний позов, в якому ОСОБА_1 зазначила про усунення недоліків, встановлених ухвалою суду від 28.12.2020 року.

Між тим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу на підставі ст. 169 КАС України, у зв`язку із тим, що позивачем не було усунуто виявлених судом недоліків позовної заяви.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду про повернення адміністративного позову та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження та розгляду справи.

В обґрунтування скарги апелянт , зокрема на передчасність висновків суду першої інстанції. Також, вказує на те, що відповідачем у справі порушуються її права, що вона являється жертвою порушень. Зауважує про відсутність заборгованості, яка була стягнута виконавчою службою та відраховується з її пенсії. Також, апелянт зазначає про виконання нею вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху у тому об`ємі, в якому їх можливо було виконати нею, тощо.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах вимог заяви про роз`яснення судового рішення і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно оскаржуваної ухвали, повертаючи адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у встановлений судом термін не було усунуто недоліків адміністративного позову, пропущено строк звернення до суду та не надано доказів поважності пропуску такого строку в адміністративній справі №420/14729/20.

Колегія суддів погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Частинами 1, 2 статті 169 КАС України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 169 КАС України).

Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Одержавши адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції встановив наявність підстав для залишення його без руху та в подальшому, у зв`язку із тим, що позивачка не усунула виявлених судом недоліків, позов було повернуто позивачці.

Так, згідно з п.п. 5 та 9 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, із зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

В свою чергу, під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно процесуальних положень ч. 1 ст. 5 КАС України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, що повинно сприяти ефективному захисту порушених прав та інтересів, у тому числі з огляду на виконання рішення суду.

В свою чергу, як було зауважено судом першої інстанції, позовні вимоги позивача як і адміністративному позові, поданому 22.12.2020р., так і у наданому уточненому позові були сформульовані нечітко, з порушенням правил будування речень, що повністю унеможливлює з`ясування судом змісту заявлених позовних вимог.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Частинами 1,3 статті 15 КАС України передбачено, що судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Відповідно до ч.4 ст. 15 КАС України, учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом (ч.6 ст. 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної»).

Тобто, як було вірно зауважено судом першої інстанції, учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.

Такі правові висновки суду першої інстанції, з якими погоджується суд апеляційної інстанції узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 06.07.2016 року у справі №21-1092а16, від 06.02.18 року у справі №826/24325/15 (К/9901/8018/18) та ухвалах від 18.01.18 року у справі №577/4156/17 (К9901/2272/18), від 21.02.18 року у справі №826/1833/16 (К/9901/20397/18).

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що в разі, якщо скаржник не володіє (недостатньо володіє) українською мовою, соціально незахищеним верствам населення, Законом України «Про безоплатну правову допомогу» гарантовано державою надання відповідних правових послуг за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Для реалізації своїх прав особа має звернутися по правову допомогу до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Водночас, як свідчать матеріали справи, адміністративний позов ОСОБА_1 було подано російською мовою, та в подальшому на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху, позивач не усунула зазначеного недоліку адміністративного позову та надала уточнену позовну заяву знову російською мовою.

Разом з цим, ОСОБА_1 було заявлено клопотання про залучення перекладача, з приводу якого, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції було вірно зауважено, що залучення перекладача на стадії вирішення питання про відкриття провадження процесуальним законодавством не передбачено.

Такі висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема в ухвалі від 28 вересня 2020 року по справі №420/5247/19 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №420/5247/19 за позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Білгород-Дністровського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними постанов, вимоги та зобов`язання вчинити певні дії.

До того ж, з приводу строку звернення позивачки до суду з даним позовом, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.287 КАС України, у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, свобод чи інтересу.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову позивач оскаржує постанови відповідача ВП №40011488 від 02.10.2013 року, ВП №51259786 від 31.05.2016 року та від 29.09.2016 року №51259786.

При цьому до суду для захисту своїх прав та інтересів позивач звернулась лише 22.12.2020 року, тобто з пропуском встановленого Кодексом адміністративного судочинства України десятиденного строку звернення до суду.

Залишаючи позовну заяву без руху, ухвалою від 28.12.2020 року позивачці було зазначено про необхідність надання доказів поважності причин пропуску такого строку.

Однак, надаючи уточнений адміністративний позов 02.02.2021р., на виконання вказаної вище ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2020р., ОСОБА_1 повторно надано клопотання про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого зазначено обставини, аналогічні вказаним у клопотанні, що було надано разом із позовом, та за результатами розгляду якого суд першої інстанції не знайшов обґрунтованих підстав для його задоволення.

Так, зокрема ОСОБА_1 зазначила, що вона неодноразово зверталась до суду із позовом, однак, через різні підстави, в тому числі не усунення недоліків позовної заяви, судом поверталась її позовна заява у справі №815/893/17, а позовні вимоги у справі №420/5247/19 залишені без розгляду. Водночас, зазначені ухвали суду у справах №815/893/17 та №420/5247/19, на її думку, не позбавляють її права на повторне звернення до суду.

Судова колегія зазначає, що після повернення позовної заяви в рамках розгляду інших справ, позивач не обмежена у праві повторного звернення до суду з аналогічними вимогами, проте її повторно подана позовна заява має відповідати вимогам закону, зокрема, в частині дотримання строків звернення до суду або наявності підстав для їх поновлення.

В свою чергу, як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом згідно даних Діловодство спеціалізованого суду було встановлено, що 13.02.2017 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому позивач просила, в тому числі:

- визнати незаконною, протиправною, такою, що порушує права та інтереси позивача, такою, що не відповідає вимогам закону - постанову ВП №40011488 від 02.10.2013 року з протиправного відкриття виконавчого провадження державним виконавцем ОСОБА_2 по протиправній заяві від 30.09.2013 року, за відсутності повноважень у стягувача, відповідача, УПФУ про примусове стягнення з позивача заборгованості у розмірі 1288,80 грн., на підставі протиправно складеної відповідачем незаконної, недостовірної, такої, що не відповідає вимогам закону, вимоги №ф-47 від 05.05.2011 року - яка не є виконавчим документом;

- визнати незаконною, протиправною, такою, що порушує права та інтереси позивача, такою що не відповідає вимогам закону постанову від 31.05.2016 року ВП №51259786 виконавчої служби з відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Карамарковою Т.А. по заяві, за відсутністю повноважень у стягувача, відповідача УПФУ про примусове стягнення з позивача заборгованості (що не відповідає дійсності) у розмірі 1288,80 грн. на підставі виконавчого листа від 02.10.2015 року №815/5032/15 (який не підлягає виконанню), виданого 12.05.2016 року Одеським окружним адміністративним судом; та інші постанови, які виявляться та будуть відкриватися, так як відсутні законі підстави для їх відкриття, складання, та дію;

- визнати незаконною, протиправною, такою, що порушує права та інтереси, та такою, що не відповідає вимогам законодавства України та принципам верховенства права постанову від 29.09.2016 року №51259786, незаконно складену державним виконавцем Карамарковою Т.А. про примусове стягнення з позивача пенсії, заборгованості (що не відповідає дійсності) в розмірі 1288,80 грн., по заяві не уповноваженого стягувача, відповідача УПФУ, на підставі виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2015 року № 815/5032/15 та про стягнення виконавчого збору у розмірі 128,88 грн., видатки на проведення виконавчих дій у розмірі 89,90 грн., які всього у сумі складають 1507,58 грн. Постанова від 29.09.2016 року № 51259786 про незаконне стягнення з позивача пенсії і без того катастрофічно недостатньої, такої, що не забезпечує її життя.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року по справі №815/893/17 вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_1 було залишено без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Постановою Верховного Суду від 08 травня 2019 року по справі №815/893/17, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року у справі №815/893/17 в частині залишення позовної заяви без розгляду було скасовано та направлено справу в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Приймаючи постанову від 08.05.2019р. по справі № 815/893/17, Верховний Суд зазначив, що судами не перевірено чи були направлені відповідачем спірні постанови на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Докази надіслання Білгород-Дністровського міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області постанов про відкриття виконавчого провадження на адресу позивача в матеріалах справи відсутні (пп.33, 34 постанови Верховного Суду).

Ухвалою суду від 17.07.2019 року по справі №815/893/17 адміністративний позов ОСОБА_1 був повернутий позивачу у зв`язку із невиконанням позивачем вимог ухвали про залишення позову без руху, яка залишена без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2019 року та ухвалою Верховного суду від 10 вересня 2019 року.

Водночас, 05.09.2019 року позивач повторно звернулась з аналогічними позовними вимогами до Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/5247/19.

Ухвалою суду від 10.09.2019 про відкриття провадження у справі, судом на виконання постанови Верховного Суду від 08 травня 2019 року по справі №420/5247/19 було зобов`язано позивача надати до суду докази отримання оскаржуваних постанов та зобов`язано Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень ВП №40011448; ВП№51259786, з доказами отримання оскаржуваних постанов позивачем.

20 вересня 2019 року, як встановлено судом першої інстанції згідно бази даних автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду, позивачем надані докази отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.05.2016 року ВП №51259786, а саме: постанова про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 від 29.06.2019 року ВП №51259786 в сумі 1288,80 грн., виконавчий збір у розмірі 128,80 грн., витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 89,90 грн., а саме: копія конверту, результати пошуку на сайті Укрпошта про те, що поштове відправлення вручено адресату 31.01.2017 року, що не заперечується позивачем.

Постанову про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 від 29.09.2019 року ВП №51259786 в сумі 1288,80 грн., виконавчий збір у розмірі 128,80 грн., витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 89, 90 грн. позивач отримала 31.01.2017 року, про що свідчить копія конверту, результати пошуку на сайті Укрпошта про те, що поштове відправлення вручено адресату 31.01.2017 року та не заперечується позивачем.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року у справі №420/5247/19, залишеною без змін постановою Пятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2020р., позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції в (м. Одеса) в частині позовних вимог про визнання постанов від 02.10.2013 року ВП №40011448; від 31.05.2016 року ВП №51259786; від 29.09.2016 року ВП №51259786 незаконними, протиправними та такими, що порушують права та інтереси, визнання відсутності заборгованості, стягнення заборгованості з урахуванням інфляційного коефіцієнту, штрафу та пені, зобов`язання вчинити певні дії, було залишено без розгляду.

Як зауважив суд першої інстанції, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін у вказаній справі № 420/5247/19, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності у позивача об`єктивних перешкод для вчасного звернення до суду, оскільки саме через неявку у судові засідання позивача без поважних причин первинний позов ОСОБА_1 (справа №815/3928/16) був залишений без розгляду, тобто з підстав, що безпосередньо від неї залежали. Згодом, інші позови були повернуті ОСОБА_1 через невиконання нею вимог ухвал про залишення позову без руху. При цьому судова колегія зазначила, що позивач звернулася до суду з пропуском строку, вона не наводить та зі змісту матеріалів справи не вбачається будь-яких причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали їй своєчасно звернутись до суду із даним позовом, що позбавляє суд можливості застосувати приписи КАС України щодо визнання причин пропуску строку поважними, колегія суддів приходить до висновку про правильність рішення суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 в частині оскарження постанов виконавчого провадження від 02.10.2013 року ВП №40011488, від 31.05.2016 року ВП №51259786, від 29.09.2016 року №51259786.

Колегія суддів поряд з викладеним вважає за доцільне наголосити апелянту на тому, що строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням, а її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Аналізом вимог ст. 122 КАС України слідує, що початок строку звернення починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав. При цьому, в даному випадку мова йде не про те, коли особа отримала особисто рішення суб`єкта владних повноважень, а про те, коли вона фактично дізналася про наявність такого рішення, яке порушує її права та охоронювані законом інтереси.

В свою чергу поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Але зазначені обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами того, що особа не мала реальної можливості дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

За вказаного, колегія суддів у даному випадку вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що прийняття судами рішень у справах №815/893/17 та №420/5247/19, а саме повернення позивачу адміністративного позову та залишення без розгляду адміністративного позову в частині, не може вважатись поважною причиною для звернення позивача до того ж самого суду з такими ж вимогами з пропуском законодавчо встановленого строку вже у іншій адміністративній справі.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на зазначені вище обставини, оскільки як вірно було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 пропустила передбачений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду, та нею на виконання ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху не надано належних доказів поважності причин пропуску цього строку, а тому адміністративний позов у справі №420/14729/20 підлягає поверненню.

Враховуючи все викладене вище, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції були наявні усі передбачені чинним законодавством підстави для повернення позовної заяви згідно ст.169 КАС України.

З приводу судового збору, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.3 ст.161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Між тим, ОСОБА_1 звертаючись до суду з даною позовною заявою, судовий збір не сплатила. При цьому, позивачкою було заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. Зазначене клопотання вмотивоване, зокрема, тим, що позивач є пенсіонером за віком, належить до категорії непрацездатного, малозабезпеченого населення, має тяжкий стан здоров`я та потребує постійного стороннього догляду й значних витрат на лікування. Вказує, що вона позбавлена можливості сплатити судовий збір з огляду на низький рівень доходу, єдиним джерелом якого є виплата пенсії.

Залишаючи позовну заяву без руху, судом першої інстанції також було зауважено позивачу про надання належних доказів на підтвердження обставин, зазначених у поданому клопотанні.

В свою чергу, позивачем до суду було надано копії довідок про доходи, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вважав також не виконаними й у цій частині вимоги ухвали про залишення позову без руху, оскільки на думку суду першої інстанції, довідки Головного управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не є документами, із яких можливо встановити всю суму доходу позивачки за попередній календарний рік. Зазначеним документом констатується лише факт нарахування ОСОБА_1 пенсії за віком за відповідний період.

Колегія суддів наразі вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, оскільки, як вірно зауважив суд першої інстанції належним доказом відповідно до якого суд може розглянути клопотання про звільнення її від сплати судового збору, враховуючи розмір річного доходу за попередній календарний рік, може слугувати довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

Така позиція суду першої інстанції з яким погоджується й апеляційний суд узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.12.2020р. по справі № 420/5247/19 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2020 року у справі №420/5247/19.

До того ж, як вірно в тому числі вказав суд першої інстанції, прийняття рішення щодо звільнення сторони від сплати судового збору чи відстрочення його сплати є правом суду. В свою чергу, невмотивоване звільнення від сплати судового збору, на думку суду, може утворювати умови для дискримінаційного становища інших суб`єктів звернення до суду.

Водночас, судова колегія звертає увагу, що Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Креуз проти Польщі», заява № 28249/95) виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що несплата судового збору у даній справі не є єдиними недоліком позовної заяви ОСОБА_1 , з поміж цього, подана позовна заява не відповідала й іншим вимогам КАС України, про що було зазначено вище.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не було усунуто виявлених недоліків позовної заяви згідно прийнятої Одеським окружним адміністративним судом ухвали про залишення позову без руху.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що позивачем у встановлений судом термін не було усунуто недоліків адміністративного позову, пропущено строк звернення до суду та не надано доказів поважності такого пропуску в адміністративній справі №420/14729/20, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення у даному випадку позовної заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

З приводу заявлених у даному провадженні клопотання про залучення перекладача до апеляційного розгляду цієї справи, колегія суддів вважає відсутніми законодавчо встановлені підстави для цього.

Відповідно до ст.316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усе викладене вище, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року по справі № 420/14729/20- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 22 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.