Справа № 560/4050/20
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4050/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

15 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В липні 2020 року ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просило визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невідкликанні податкової вимоги від 23.05.2016 №1955-17, та зобов`язати відповідача відкликати податкову вимогу від 23.05.2016 №1955-17 з 31.12.2016.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що вважає податкову вимогу від 23.05.2016 №1955-17 відкликаною, оскільки 31.12.2016 податковий борг ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" відповідно до ІКТ становив 0,00 грн. На думку позивача, вказана обставина свідчить про те, що спірна податкова вимога є погашеною.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державне підприємство "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" є державним унітарним підприємством, основним видом діяльності якого є Виробництво зброї та боєприпасів (код КВЕД 25.40).

На підставі статті 59 Податкового кодексу України у зв`язку з несвоєчасною сплатою ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" самостійно задекларованих грошових зобов`язань по податку на прибуток в частині чистого прибутку за І квартал 2016 року Головне управління ДПС у Хмельницькій області 23.05.2016 сформувало податкову вимогу №1955-17 на загальну суму 7144681,04 грн.

Податкова вимога 27.05.2016 року вручена платнику.

Податковий борг за кодом 11020100 "Податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності" в сумі 1388770,38 грн сплачено самостійно платником податків відповідно до платіжних доручень №53 від 21.06.2016 та №54 від 21.06.2016 на суму 400000,00 грн та 989825,00 грн.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.12.2016 стягнуто з державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" податковий борг в сумі 5055910 грн з розрахункових рахунків такого платника податків, відкритих у банківських установах, та за рахунок готівки, яка йому належить, щодо частини чистого прибутку.

Станом на 31.03.2021 року згідно даних інформаційно-аналітичних систем податкова вимога №1955-17 від 23.05.2016 року не є відкликаною.

Вважаючи вказану податкову вимогу погашеною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відкликання податкової вимоги, оскільки Податковий кодекс України не вимагає від контролюючого органу вчиняти будь-які дії щодо відкликання такої податкової вимоги, що свідчить про відсутність підстав для зобов`язання відповідача відкликати податкову вимогу.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що контролюючим органом допущена бездіяльність щодо невідкликання оскарженої податкової вимоги, в порядку передбаченому приписами ст.60 Податкового кодексу України, що вказує на необхідність визнання такої бездіяльності протиправною. Позивач вважає, що у відповідача були достатні правові підстави для відкликання податкової вимоги, проте такі дії ним зроблені не були, що мало наслідком порушення прав та інтересів позивача.

Вказує, що суд не взяв до уваги вчинення відповідачем на підставі податкової вимоги дій, які порушують права позивача, а саме подачу позову про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу на підставі податкової вимоги №1955-17 від 23.05.2016. Також вказав, що суд не надавав оцінку поданим сторонами доказам щодо відсутності/наявності податкового боргу у позивача станом на 31.12.2016 рік.

Крім того зауважує, що частина чистого прибутку не може бути податковим боргом, оскільки такий збір відсутній в ст. 9, 10 ПК України. Тому невідкликання податкової вимоги з підстав існування боргу по частині чистого прибутку суперечить нормам ПК України.

Апелянт зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності його порушеного права, оскільки невідкликання даної вимоги саме по собі порушує право позивача на мирне володіння майном, позаяк, активну податкова вимога надає право контролюючому органу звернутися до суду у порядку ст. 95 Податкового кодексу України за процедурою, що визначає борг платника як узгоджений.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене право особи, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Вирішуючи вказаний спір, суд враховує, що відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

За змістом статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення; контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу; контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі; рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Якщо нарахована сума грошового зобов`язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане (вручене) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов`язання надсилається окреме податкове повідомлення-рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається).

Вказаними нормами Податкового кодексу України визначений вичерпний перелік обставин, за настання яких податкова вимога вважається відкликаною. Тобто, вчинення контролюючим органом додаткових дій, спрямованих на відкликання податкової вимоги, Податковим кодексом України - не передбачено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" обрало неналежний спосіб захисту порушеного права позивача.

У відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Позивач стверджує, що ним повністю погашена сума податкового боргу, яка слугувала підставою для формування цієї податкової вимоги. Однак наявність чи відсутність податкового боргу в ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" не є предметом розгляду цієї справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відкликання податкової вимоги, оскільки Податковий кодекс України не вимагає від контролюючого органу вчиняти будь-які дії щодо відкликання такої податкової вимоги.

Вказане також свідчить про відсутність підстав для зобов`язання відповідача відкликати податкову вимогу.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, де Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів вважає, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 квітня 2021 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Шидловський В.Б.