Справа № 240/18569/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/18569/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

26 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за вислугу років на пільгових умовах на підставі пункту "е" ст.55 закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 позов задоволено частково, ухвалено:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14 липня 2020 року "Про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 08.07.2020 із зарахуванням у подвійному розмірі періоду її роботи з 01.09.2000 по 30.06.2020.

- в решті позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач у період з 24.10.2011 у по 28.02.20014 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3 річного віку, а тому вказаний період зараховано до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років в одинарному розмірі. Також, позивач у період з 31.03.2008 по 06.07.2008, 20.10.2014 по 20.11.2014 перебувала на курсах підвищення кваліфікації з відривом від роботи, проте із збереженням середньої заробітної плати, а отже вказані періоди теж зараховано до стажу роботи в одинарному розмірі. Враховуючи вищевказане, за наявними документами та даними з реєстру застрахованих осіб страховий стаж ОСОБА_1 зараховано повністю та становить 33 роки 4 місяці 12 днів, з них спеціальний стаж та вислуга, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 01.04.2015 - 21 років 1 місяців 25 днів; станом на 31.12.2015 - 22 роки 8 місяців 25 днів; станом на 11.10.2017 - 26 років 3 місяці 4 дні.

Відповідач вважає, що позивач не має права на пенсію за вислугу років, оскільки відсутній спеціальний стаж роботи визначений Законом України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06/2019 №2-р/2019, яким надано право виходу на пенсію за вислугою років незалежно від віку особам, які станом на 01.04.2015 відпрацювали на відповідних посадах не менше як 25 років, на 31.12.2015 - 25 років 6 місяців, на 11.10.2017 - 26 років 6 місяців.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказала на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважила, що у статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж після і січня 2004 року обчислюють за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Страховий стаж - це є період (строк), протягом якого особа піддягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески Перелік осіб, які є застрахованими, наведено у статті її Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пунктом 8 якої передбачено, що особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Страхувальниками цих осіб є органи, які виплачують відповідну допомогу. Сплату страхових внесків (єдиного внеску) за осіб, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, запроваджено з 01.01.2005. Тож час догляду за дітьми до трирічного віку, коли виплачувалася допомога по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку та/або при народженні дитини, зарахують до страхового стажу за даними системи персоніфікованого обліку.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 08.07.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років. До заяви додала: копію диплому молодшого спеціаліста про здобуття кваліфікації "фельдшер"; копію паспорта; копію свідоцтва про народження дитини; довідку №125 від 30.06.2020 Комунального некомерційного підприємства Дитячий протитуберкульозний санаторій "Лісовий берег" Житомирської обласної ради; наказ №156-В від 19.10.2011 Обласного дитячого протитуберкульозного санаторію "Лісовий берег" Житомирської обласної ради; довідку №126 від 30.06.2020 Комунального некомерційного підприємства Дитячий протитуберкульозний санаторій "Лісовий берег" Житомирської обласної ради про зміну назви; довідку №126 від 30.06.2020 Комунального некомерційного підприємства Дитячий протитуберкульозний санаторій "Лісовий берег" Житомирської обласної ради; довідку Чуднівської міської ради №1807 від 08.07.2020; довідку Управління праці та соціального захисту населення Чуднівської РДА Житомирської області №1496/5 від 07.08.2020; трудову книжку серії НОМЕР_2 .

У трудовій книжці серії НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 вказано:

- із 01.09.2000 по 03.03.2003 - навчання у Бердичівському медичному училищі;

- запис №1 від 09.04.2003 - зарахована на роботу на посаду медичної сестри, на період декретної відпустки основного працівника. Обласний дитячий протитуберкульозний санаторій "Лісовий берег".

- запис №2 від 01.08.2004 - переведено на постійне місце роботи на посаду медсестри відділення дітей раннього віку;

- запис №3 від 01.08.2004 - перевести на посаду палатна медсестра відділення дітей раннього віку;

- записи №4-№10 - присвоєння та продовження кваліфікаційних категорій за спеціальністю "сестринська справа";

- запис №11 від 30.06.2020 - звільнена у зв`язку із ліквідацією.

Згідно довідки Форми РС-право: при розрахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 взято:

- період із 01.09.2000 по 03.03.2003 - навчання - страховий стаж - 2 роки 6 місяців 3 дні, кратність - 1;

- період із 09.04.2003 по 31.12.2003 - прац. охорони здор, - страховий стаж 0 років 8 місяців 23 дні, кратність - 2;

- період із 01.01.2004 по 30.03.2008 - прац. охорони здор, - страховий стаж 4 роки 2 місяці 20 днів, кратність - 1;

- період із 31.03.2008 по 06.04.2008 - прац. охорони здор, - страховий стаж 0 років 2 місяці 0 днів, кратність - 1;

- період із 07.04.2008 по 12.07.2011 - прац. охорони здор, - страховий стаж 3 роки 3 місяці 12 днів, кратність - 1;

- період із 25.10.2011 по 28.02.2014 - прац. охорони здор, - страховий стаж 2 роки 4 місяці 7 днів, кратність - 1;

- період із 01.03.2014 по 19.10.2014 - прац. охорони здор, - страховий стаж 0 років 8 місяців 0 днів, кратність - 1;

- період із 20.10.2014 по 20.11.2014 - прац. охорони здор, - страховий стаж 0 років 2 місяці 0 днів, кратність - 1;

- період із 21.11.2014 по 06.10.2019 - прац. охорони здор, - страховий стаж 5 років 0 місяців 0 днів, кратність - 1;

- період із 07.10.2019 по 17.10.2019 - прац. охорони здор, - страховий стаж 0 років 1 місяць 0 днів, кратність - 1;

- період із 18.10.2019 по 31.05.2020 - страховий стаж - 8 місяців.

Страховий стаж для розрахунку - 20 років 0 місяців 28 днів.

Відповідно до розрахунку стажу для призначення пенсії, тривалість стажу ОСОБА_1 становить:

- страховий стаж (неповний) - 20 років 0 місяців 28 днів;

- страховий стаж до 01.01.2004 - 3 роки 11 місяців 19 днів;

- страховий стаж після 01.01.2014 - 16 років 1 місяць 9 днів.

Листом №0600-0329-8/35848 від 24.07.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 , що рішенням від 14.07.2020 їй відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

Згідно вказаного рішення відповідача від 14.07.2020, за наявними документами та даними з реєстру застрахованих осіб до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності зараховано повністю. Згідно поданих документів ОСОБА_1 страховий стаж з урахуванням кратності становить 30 років 0 місяців 0 днів, з них стаж, що дає право на пенсію за вислугу років станом на 01.01.2015 - 20 років 11 місяців 9 днів; 31.12.2015 - 22 роки 5 місяців 9 днів; 11.10.2017 - 25 років 11 місяців 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Позивач вважає протиправною вказаною відмову у призначенні пенсії за вислугу років, а тому звернулась до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно не зараховано у подвійному розмірі до стажу роботи ОСОБА_1 період її роботи з 01.09.2000 по 30.06.2020.

При цьому, суд зауважив, що повноваження відповідача з призначення пенсії є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу, а тому позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років є такою, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає. Разом з цим, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких вона просить, та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням у подвійному розмірі періоду її роботи з 01.09.2000 по 30.06.2020.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно із пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років.

Рішенням Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що:

- зі змісту оспорюваних положень Закону №1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону №1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення Закону №1788 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

- положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, починаючи з 04.06.2019 положення п. "е" ст.55 Закону України №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, а саме: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Оскільки, із заявою про призначення пенсії за вислугою років позивач звернулася 08.07.2020, тобто після ухвалення та опублікування зазначеного рішення Конституційного Суду, можливість призначення позивачу пенсії за вислугу років визначається незалежно від її віку.

Відповідно до спірного рішенні ГУ ПФУ у Житомирській області від 14.07.2020 станом на 11.10.2017 спеціальний стаж позивача складав 25 років 11 місяців 27 днів. При цьому, обчислення спеціального стажу відповідачем здійснено станом на 11.10.2017, без врахування рішення Конституційного Суду України від 04.09.2019.

Згідно записів у трудовій книжці, позивач у період із 09.04.2003 по 30.06.2020, працювала в закладі охорони здоров`я, яке відноситься до установ охорони здоров`я, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, згідно "Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 №909.

Відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 62 Закону №1788 передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідачем не заперечується, а матеріалами адміністративної справи, зокрема записами у трудовій книжці позивача, підтверджується, що позивач із 09.04.2003 працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я.

Разом з цим, відповідачем зараховано до спеціального стажу у подвійному розмірі лише період роботи позивача із 09.04.2003 по 31.12.2003.

Так, відповідач вказує, що у періоди: з 31.03.2008 по 06.07.2008, з 20.10.2014 по 20.11.2014, позивач перебувала на курсах підвищення кваліфікації з відривом від роботи, а тому вказані періоди зараховано до стажу роботи в одинарному розмірі.

Суд зазначає, що довідкою Комунального некомерційного підприємства Дитячий протитуберкульозний санаторій "Лісовий берег" №125 від 30.06.2020, підтверджується, що ОСОБА_1 курси підвищення кваліфікації проходила: з 31.03.2008 по 06.07.2008, із 20.10.2014 по 20.11.2014 та з 07.10.2019 по 17.10.2019.

Доказів того, що позивач у вказані періоди перебувала на курсах підвищення кваліфікації з відривом від роботи матеріали справи не містять

Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача зарахувати у подвійному розмірі до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років періоди з 31.03.2008 по 06.07.2008, із 20.10.2014 по 20.11.2014 та з 07.10.2019 по 17.10.2019.

Також відповідач зарахував до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років в одинарному розмірі, період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку з 24.10.2010 по 28.02.2014.

Відповідно до частини другої статті 181 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Згідно з пунктом "ж" частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Частиною шостою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При цьому, виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16 травня 2019 року в справі № 428/4617/16-а (провадження № К/9901/6658/18) та від 16 травня 2019 року в справі № 607/15077/16-а (провадження № К/9901/21149/18).

Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача зарахувати у подвійному розмірі до спеціального стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку з 24.10.2010 по 28.02.2014.

Крім того, відповідач не зарахував період навчання ОСОБА_1 у Бердичівському медичному училищі з 01.09.2000 по 03.03.2003

Згідно із ст.38 Закону України "Про професійну-технічну освіту" від 10.02.1998 №103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Отже, період навчання у професійно-технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією.

Згідно записів у трудової книжки ОСОБА_1 Серії НОМЕР_2 позивач у період з 01.09.2000 по 03.03.2003 позивач навчалась у Бердичівському медичному училищі.

Відповідно копії диплому НОМЕР_3 від 03.03.2003, ОСОБА_1 закінчила Бердичівське медичне училище за спеціальністю «Лікувальна справа» і здобула кваліфікацію фельдшер.

Після закінчення навчання 09.04.2003, тобто в межах строку, встановленого у статті 38 Закону України "Про професійну-технічну освіту", позивач зарахована на посаду медичної сестри, на роботу у Обласному дитячому протитуберкульозному санаторії «Лісовий берег», що дає право на призначення пенсії за вислугу років, що підтверджується записом трудової книжки, внесеному згідно наказу №28 від 09.04.2003.

Отже, період навчання ОСОБА_1 у Бердичівському медичному училищі з 01.09.2000 по 03.03.2003 підлягає врахуванню у подвійному розмірі до спеціального стажу позивача, що дає право на пенсію за вислугу років.

З урахуванням наведеного у сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем прав позивача шляхом не зараховання у подвійному розмірі до стажу роботи ОСОБА_1 періоду її роботи із 01.09.2000 по 30.06.2020.

Крім того, з огляду на те, що повноваження відповідача з призначення пенсії є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу, що виключає можливість задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років, апеляційний суд вважає обґрунтованим вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням у подвійному розмірі періоду її роботи з 01.09.2000 по 30.06.2020.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.