Справа № 520/5506/2020
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бабаєв А.І.

23 квітня 2021 р. Справа № 520/5506/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕВІРОС" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "НЕВІРОС" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В с т а н о в и в:

28.04.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "НЕВІРОС" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, в якому просило суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 березня 2020 року №Ю-20242-58 Головного управління ДПС у Харківській області.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що спірна вимога не містить розрахунку нарахованих штрафних санкцій та пені. Вказує, що станом на 12.02.2020 підприємство мало переплату 0,23 грн, а вже, з незрозумілих для позивача причин, 20.02.20 безліч разів нараховувалися різні суми штрафів та пені 06.02.2020. Позивач стверджує, що впродовж двох років підприємство не здійснює господарську діяльність, а директор не отримує заробітну плату. Оскільки директор позивача діє в межах корпоративних відносин, у позивача відсутній обов`язок нараховувати та виплачувати йому заробітну плату, та як наслідок, сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нього.

Представник відповідача не погодившись з доводами позовної заяви надав відзив на позов, в якому вказав, що позивач самостійно нарахував суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 913,42 грн, подавши звіт за грудень 2018 року, проте, позивач своєчасно такі зобов`язання не сплатив. Після сплати вказаних зобов`язань у 2020 році, позивачеві були нараховані штрафні санкції та пеня на підставі рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.02.2020, яке було отримано позивачем. Позивач вказане рішення не оскаржував та не сплатив визначені суми штрафів та пені. У зв`язку з несплатою вказаних сум штрафів та пені, позивачеві виставлено спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 березня 2020 року №Ю-20242-58.

З огляду на вказане відповідач вважає спіну вимогу правомірною та обґрунтованою та просить відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року (розгляд справи відбувся в порядку письмового провадження без виклику представників сторін) в задоволені вимог адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕВІРОС" відмовлено у повному обсязі.

Судове рішення вмотивовано тим, що ГУ ДПС України у Харківській області сформована та направлена до позивача вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10 березня 2020 року №Ю-20242-58 на підставі недоїмки, що міститься в інтегрованій картці платника податків та рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.02.2020 року, яким до платника застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ у розмірі 4358,55 грн. та суму пені у розмірі 697,45 грн. Оскільки позивач не оскаржив рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.02.2020 року та не сплатив суми штрафів та пені, визначених у ньому, та які покладені у спірну вимогу, у суду в межах цієї справи відсутні підстави для перевірки правомірності нарахування таких штрафів та пені.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення вимог його адміністративного позову.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на помилковість висновків суду першої інстанції, стверджуючи, що судом не вивчалася сплата позивачем сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та не враховано, що за період з 31.12.2019 по 21.04.2020 у позивача була відсутня недоїмка у розмірі 913,42 грн.

Представником відповідача надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості, штраф та пеня були нараховані позивачеві за недоїмку, яка існувала з 2018 року.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регламентує організаційно-правові засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі - Закон України № 2464).

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України № 2464 встановлено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 4 ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464 періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом) є календарний місяць.

Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (ч. 8 ст. 9 Закону України № 2464).

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України № 2464 визначено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що станом на 2018 рік у позивача рахувалася заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 913,42 грн, яка була частково сплачена позивачем 04.01.2019 у розмірі 835,96 грн.

Також, позивачем 31.12.2018 подано звіт за грудень 2018 року, яким самостійно нарахованої суму єдиного внеску у розмірі 835,96 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України № 2464 не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.

Отже, у позивача виник обов`язок щодо сплати самостійно нарахованої суму єдиного внеску у розмірі 835,96 грн за грудень 2018 року, у зв`язку з чим колегія суддів визнає необґрунтованими доводи позивача про те, що директор позивача діяв в межах корпоративних відносин, у позивача був відсутній обов`язок нараховувати та виплачувати йому заробітну плату, та як наслідок, сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нього.

Вказане зобов`язання за грудень 2018 року позивач мав сплатити до 21.01.2019, проте сплатив лише 18.02.2019 у розмірі 913,65 грн, у зв`язку з чим у позивача виникла переплата у розмірі 0,23 грн.

Тобто, наявною у інтегрованій картці платника позивача підтверджено факт несвоєчасної сплати позивачем сум зобов`язань з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи, що позивач несвоєчасно сплачував самостійно визначені суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування податковим органом були нараховані штрафні санкції та пеня.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на те, що з Інтегрованої картки платника податків вбачається, що до неї вносилися записи про необхідність нарахування штрафів та пені у зв`язку з несвоєчасною сплатою сум єдиного внеску.

Відповідно до ч. 10 та п. 2 ч. 11 Закону України № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

На виконання вказаних норм відповідачем винесено рішення про застосування штрафних санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 06.02.2020, яким визначено суму штрафу у розмірі 4358,55 грн та нараховано пеню у розмірі 697,45 грн за період з 23.12 2014 по 18.02.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України № 2464 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Відповідно до ч. 14 ст. 25 Закону України № 2464 про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення. Оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

Вказане рішення було отримано позивачем 10.02.2020, на момент розгляду справи є чинним, доказів сплати вказаних сум штрафних санкції та пені позивачем до суду не надано, як і не надано доказів його оскарження в адміністративному або судовому порядку.

Отже, вказане рішення про застосування штрафних санкції та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 06.02.2020 набуло статусу узгодженого, як і суми недоїмки, визначені у ньому, з 21.02.2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Отже, маючи узгоджену суму недоїмки (штрафу у розмірі 4358,55 грн та пені у розмірі 697,45 грн), визначеної у чинному рішенні № від 06.02.2020 податковий орган виніс спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 березня 2020 року № Ю-20242-58.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів констатує, що підставою винесення спірної вимоги слугувало саме рішення № від 06.02.2020, через що погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки рішення про застосування штрафних санкцій № від 06.02.2020 року, яким до платника застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату ЄСВ у розмірі 4358,55 грн. та суму пені у розмірі 697,45 грн., не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Також враховує колегія суддів враховує, що аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 820/1878/16, яка в силу приписів з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою для судів першої та апеляційної інстанції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в силу приписів ч. 16 ст. 25 Закону України № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Отже, посилання позивача на те, що у певні періоди у нього була переплата не має жодного значення при розгляді цієї справи.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що надані позивачем витяги з інтегрованої картки платника є тотожними з тими, що надані податковим органом, проте не в повному обсязі охоплюють важливі для розгляду цієї справи періоди до кінця 2019 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "НЕВІРОС" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц