Справа № 295/13190/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/13190/20

Головуючий у 1-й інстанції: Перекупка І.Г.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

22 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2021 року (ухвалене у м. Житомирі 16.02.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про скасування постанови про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира із позовом до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови в.о. заступника начальника Київської митниці Держмитслужби України Калинович О.О. у справі про порушення митних правил №1330/10000/20 від 22.10.2020 та закрити справу про порушення митних правил №1330/10000/20 від 31.07.2020.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2021 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що декларантом ОСОБА_1 при розрахунку митних платежів не враховано та не зазначено в митній декларації фактичний календарний рік виготовлення транспортного засобу, а саме зазначено календарний рік виготовлення транспортного засобу 2013 у той час як фактичним календарним роком виготовлення транспортного засобу є 2012 рік, що у відповідності до службової записки Управління адміністрування митних платежів, митної вартості та класифікації товарів Київської митниці Держмитслужби від 27.07.2020 №7.8-15-06/3792, що призвело до несплати митних платежів в повному об`ємі на загальну суму 5 289,06 грн.

Відповідач наголосив на тому, що першоджерелом для визначення року випуску автомобіля є технічні документи на транспортний засіб. Усі інші та похідні документи з приводу року виготовлення автомобіля не є визначальними для такої інформації. В свою чергу у позивача, були наявні всі технічні документи з встановленим роком виготовлення транспортного засобу, це свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в якому був зазначений рік виготовлення транспортного засобу, ці дані перебувають і у вільному доступі мережі Інтернет.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 13.02.2020 до відділу митного оформлення №1 митного поста «Житомир» Київської митниці Держмитслужби митним брокером 1111 «Житомир-Броктранслогістик» ОСОБА_1 (декларантом) з метою оформлення в митному режимі «імпорт» товару: «легковий автомобіль марки «HYUNDAY», модель «SANTA FE», номер кузова - НОМЕР_1 , подано митну декларацію №UA101070/2020/008535 та товаросупровідні документи, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02.04.2019, фактура №1196 від 06.02.2020.

Згідно графи 8 вказаної ЕМД одержувачем вказаного товару є ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 , виданий 22.12.2018 органом 5627, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідно до графи 54 ЕМД, митна декларація складена декларантом ОСОБА_1 , про що свідчить електронний цифровий підпис останнього.

У графі 31 ЕМД декларантом ОСОБА_1 заявлено наступні відомості про товар: «HYUNDAY», модель «SANTA FE», номер кузова - НОМЕР_1 ; призначення - для перевезення пасажирів на дорогах загального використання; тип двигуна - дизель; робочий об`єм циліндрів двигуна - 2199 см3; двигун - н/в, що був у використанні; тип кузову - універсал, календарний рік виготовлення - 2013; модельний рік виготовлення - 2013; дата першої реєстрації - 14.02.2013».

В графі 47 митної декларації №UA101070/2020/008535 декларантом ОСОБА_1 здійснено нарахування митних платежів з врахуванням календарного року виготовлення транспортного засобу - 2013 та визначені загальний розмір митних платежів у загальному розмірі 105 576,18 грн.

В ході проведення перевірки Київською митницею Держмитслужби встановлено, що календарним роком виготовлення автомобіля марки «HYUNDAY», модель «SANTA FE», номер кузова - НОМЕР_1 є 2012 рік.

Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02.04.2019, в якому в графі «D.20» (Рік виготовлення-місяць) зазначено - 2012-11. З огляду на це відповідач зазначає, що у декларанта були в повному обсязі наявні товаросупровідні документи в яких містились однозначні відомості про календарний рік виготовлення транспортного засобу.

Згідно інформації, розміщеної у вільному доступі в мережі Інтернет, датою виготовлення автомобіля марки «HYUNDAY», модель «SANTA FE», номер кузова - НОМЕР_1 є 02.11.2012.

З урахуванням наведеного відповідач дійшов висновку, що декларантом ОСОБА_1 при розрахунку митних платежів не враховано та не зазначено в митній декларації фактичний календарний рік виготовлення транспортного засобу, а саме зазначено календарний рік виготовлення транспортного засобу 2013 у той час як фактичним календарним роком виготовлення транспортного засобу є 2012 рік, що у відповідності до службової записки Управління адміністрування митних платежів, митної вартості та класифікації товарів Київської митниці Держмитслужби від 27.07.2020 №7.8-15-06/3792, що призвело до несплати митних платежів в повному об`ємі на загальну суму 5 289,06 грн.

На підставі вказаного висновку, 31.07.2020 головним державним інспектором відділу оперативного реагування № 3 (у м. Житомир) управління забезпечення протидії митним правопорушенням Київської митниці Держмитслужби Коротуном О.І. складено протокол про порушення митних правил №1330/10000/20 відносно ОСОБА_1 щодо порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України.

22.10.2020 Київська митниця Держмитслужби винесла постанову у справі про порушення митних правил №1330/10000/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 Митного кодексу України у зв`язку з тим, що під час митного оформлення транспортного засобу останній вказав у митній декларації неправдиві відомості щодо року його виготовлення, а саме: 2013 рік, замість вірного 2012 року, що призвело до зменшення розміру митних платежів на суму 5289,06 грн.

Позивач не погодився із вказаною постановою, а тому звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в оскаржуваній постанові доводи відповідача про те, що позивачем заявлено неправдиві відомості у митній декларації щодо календарного року виготовлення транспортного засобу, є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно зі статтею 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами частини першої ст. 495 Митного кодексу України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Відповідно до статті 489 Митного кодексу України що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до пунктів 1,3 та 4 частини статті 266 Митного кодексу України декларант зобов`язаний: здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених Митним кодексом України та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Частиною 5 статті 266 Митного кодексу України передбачено, що особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Згідно з частиною 8 статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант, або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до ст.485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

За змістом пункту 8 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року №1118, за рік виготовлення ТЗ приймається календарна дата його виготовлення (день, місяць, рік).

Якщо в ідентифікаційному номері нового ТЗ не міститься повна інформація про календарну дату його виготовлення, то такою датою вважається дата виготовлення, зазначена в технічних документах виробника ТЗ.

У разі неможливості визначення року виготовлення ТЗ за ідентифікаційним номером роком виготовлення вважати рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на ТЗ.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із доводами відповідача про те, що першоджерелом для визначення року випуску автомобіля є технічні документи на транспортний засіб. Усі інші та похідні документи з приводу року виготовлення автомобіля не є визначальними для такої інформації.

Судом встановлено, що у позивача, були наявні всі технічні документи з встановленим роком виготовлення транспортного засобу, це свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в якому був зазначений рік виготовлення транспортного засобу, ці дані перебувають і у вільному доступі мережі Інтернет.

Таким чином, декларантом ОСОБА_1 при розрахунку митних платежів не враховано та не зазначено в митній декларації фактичний календарний рік виготовлення транспортного засобу, а саме зазначено календарний рік виготовлення транспортного засобу 2013 у той час як фактичним календарним роком виготовлення транспортного засобу є 2012 рік, що призвело до несплати митних платежів в повному об`ємі на загальну суму 5 289,06 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає правомірною спірну постанову в.о. заступника начальника Київської митниці Держмитслужби України Калинович О.О. у справі про порушення митних правил №1330/10000/20 від 22.10.2020.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про скасування постанови про порушення митних правил скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.