Справа № 520/6841/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 р.Справа № 520/6841/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Сівелір-Агро" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2020, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 06.10.20 року по справі № 520/6841/2020

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Сівелір-Агро"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Сівелір-Агро" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати незаконне податкове повідомлення-рішення Відповідача № 6 від 11.02.2020 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 адміністративний позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Сівелір-Агро" залишено без задоволення.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Сівелір-Агро", не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає , що вважаємо, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом було порушено презумпцію правомірності дій платника податків, проігноровано положення ч.2 ст.77 КАС України щодо обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем (суб`єктом владних повноважень), натомість судом було покладено обов`язок доведення реальності господарських операцій та неправомірності рішень контролюючого органу на позивача. Вказує , що всі документи на запит контролюючого органу були надані в повному обсязі, що підтверджується відповідним описом, копію якого надано до суду. Ніякі негативні обставини, які мають місце у контрагентів позивача, не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість, оскільки, позивач виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність віддій або бездіяльності його контрагентів . В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства. Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише результатами проведених зустрічних звірок чи перевірок податкової звітності контрагентів. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року по справі №520/6841/2020 , ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Головне управління ДПС у Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , з доводами та аргументами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає обґрунтованим та правомірним, просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 у справі № 520/6841/2020

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції ,на підставі повідомлення від 13.11.2019 №174, виданого Головним управлінням ДПС у Харківській області, адреса: м. Харків, вул. Пушкінська, 46, головним державним ревізором - інспектором відділу перевірок платників Слобожанського управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДП;С у Харківській області Седлецьким Дмитром Олександровичем, відповідно до пункту 41.1 ста 090;ті 41,пункту 61.1, 61.2 стат;ті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, п.п.79.2, 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУ ДПС області від 12.11.2019 №2100, проведена позапланова невиїзна документальна перевірка Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Сівелір - Агро» (далі за текстом - СТОВ «Сівелір-Агро»), з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо визначення сум податкового кредиту та податкових зобов`язань, що містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість за взаємовідносинами з ТОВ «Бізнес-Інжиніринг» (податковий номер 40186169) за період січень 2019 року, ТОВ «Крістал Пелес» (податковий номер 42515191) за період січень 2019 року, ТОВ «Будкомплект 2006» (податковий номер 33901175) за період січень-лютий 2019 року, а також подальшої реалізації товарів.

За результатами перевірки складено акт від 11.01.2020 №85/20-40-05-16-07/36797139 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки СТОВ «Сівелір-Агро» (податковий номер 36797139)».

Перевіркою встановлені порушення п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту за січень 2019 року на суму ПДВ 2216649 грн, що призвело до заниження нарахованої суми податку на додану вартість до сплати (р.18) в сумі 2216649,00 грн, у т.ч. за січень 2019 року - 2216649 грн., яка виникла в результаті здійснення господарських відносин з ТОВ «Будкомплект 2006», ТОВ «Бізнес Інжиніринг» та ТОВ «Крістал Пелес».

На підставі складеного акту перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення № 6 від 11.02.2020 року Головного управління ДПС у Харківській області про застосування до скаржника штрафних санкцій в сумі 554162,25 грн. та збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14060100) на 2216649,00 грн. за порушення положень п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України.

Підставою для висновку податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту за січень 2019 року на суму ПДВ 2216649,00 грн, що призвело до заниження нарахованої суми податку на додану вартість до сплати (р. 18) в сумі 2216649 грн, у т.ч. за січень 2019 року - 2216649 грн., яка виникла в результаті здійснення господарських відносин з ТОВ «Будкомплект 2006», ТОВ «Бізнес Інжиніринг» та ТОВ «Крістал Пелес» слугувало те , що в результаті перевірки не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку по взаємовідносинам з ТОВ «Будкомплект 2006», ТОВ «Бізнес Інжиніринг» та ТОВ «Крістал Пелес».

Позивач, не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що надані позивачем документи не містять інформації, яка могла б підтвердити реальність господарських операцій між СТОВ «Сівелір-Агро» та ТОВ «Крістал Пелес», ТОВ «Будкомплект 2006»,ТОВ «Бізнес Інжиніринг».

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп.4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, яка визначає презумпцію правомірності рішень платника податку, самостійно визначені платником податку валові витрати і податковий кредит вважаються сформованими правомірно, доти контролюючим органом в установленому порядку не буде доведено факту невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

Згідно з п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п.п. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредит) виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як встановлено п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін. визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6. ст. 198 ПК України).

Отже, законодавець не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків (позивача) і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ст. ст. 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що суми податку на додану вартість для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд неодноразово (зокрема, у постановах від 19.04.2019 у справі №803/236/15-а, від 21.10.2019 у справі №0540/7843/18-а, від 09.10.2020 у справі №826/11085/18) зазначав, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

З матеріалів справи вбачається , що СТОВ «Сівелір-Агро» є сільськогосподарським товаровиробником та платником єдиного податку 4-ї групи. Основним видом діяльності СТОВ «Сівелір-Агро» є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. В обробітку СТОВ «Сівелір-Агро» знаходиться більше, ніж 2500 га землі, при цьому, сільськогосподарське виробництво потребує використання значної кількості добрив.

25.12.2018 року між СТОВ «Сівелір-Агро» та ТОВ «Крістал Пелес» було укладено договір купівлі-продажу №181228/18 мінеральних добрив в асортименті.

На виконання умов цього договору, СТОВ «Сівелір-Агро» було отримано від ТОВ «Крістал Пелес» мінеральні добрива - Карбамід 46,2%N. Згідно податкових накладних : №РН-0100030 від 11.01.2019 року на загальну суму 702744,00 гривень, в т.ч. ПДВ 117124,00 гривень; №РН-0100031 від 11.01.2019 року на загальну суму 700074,00гривень, в т.ч. ПДВ 116679,00 гривень.

Вказані податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних 25.01.2019 , що підтверджується квитанціями.

Придбані мінеральні добрива були відвантажені в м. Львів та перевезені до Золочівського району Харківської області автомобілем «Камаз», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 під керуванням працівників СТОВ «Сівелір-Агро» - водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується товарно-транспортними накладними: №1 від 11 січня 2019 року, №2 від 15 січня 2019 року, №3 від 17 січня 2019 року, №4 від 22 січня 2019 року та №5 від 24 січня 2019 року.

Відповідно платіжного доручення №64 від 31.01.2019 року СТОВ «Сівелір- Агро» сплачено ТОВ «Крістал Пелес» за придбані мінеральні добрива 1402818,00 гривень, в т.ч. ПДВ 233.803,00 гривень.

Розрахунки між сторонами проведені в повному обсязі, претензії щодо кількості, вартості та якості відсутні.

В подальшому, придбані мінеральні добрива, використані СТОВ «Сівелір- Агро» під час підготовки та проведення посівної 2019 року, що підтверджується актами використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин.

Також, 01.01.2019 року між СТОВ «Сівелір-Агро» та ТОВ «Бізнес Інжиніринг» укладено договір купівлі-продажу № мінеральних добрив в асортименті.

На виконання умов цього договору, СТОВ «Сівелір-Агро» отримано від ТОВ «Бізнес Інжиніринг» мінеральні добрива:

-Нітроамофоска NPK 16:16:16 TaNPK 8:24:24 за видатковими накладними: №РН-0100016 від 08.01.2019 року на загальну суму 645.120,00 гривень, в т.ч. ПДВ 107.520,00 гривень; №РН-0100017 від 08.01.2019 року на загальну суму 731.136,00 гривень, в т.ч. ПДВ 121.856,00 гривень; №РН-0100018 від 09.01.2019 року на загальну суму 688.128,00 гривень, в т.ч. ПДВ 114.688,00 гривень; №РН-0100019 від 09.01.2019 року на загальну суму 752.640.00 гривень, в т.ч ПДВ 125.440,00 гривень; №РН-0100020 від 09.01.2019 року на загальну суму 795.648,00 гривень, в т.ч. ПДВ 132.608,00 гривень; №РН-0100021 від 09.01.2019 року на загальну суму 628.992,00 гривень, в т.ч. ПДВ 104.832,00 гривень;

- Селітра Аміачна 34,4%N за видатковими накладними: №РН-0100022 від 09.01.2019 року на загальну суму 692.160,00 гривень, в т.ч. ПДВ 115.360,00 гривень; №РН-0100023 від 09.01.2019 року на загальну суму 731.094,00 гривень, в т.ч. ПДВ 121.849,00 гривень; №РН-0100024 від 09.01.2019 року на загальну суму 765.702,00 гривень, в т.ч. ПДВ 127.617,00 гривень; №РН-0100025 від 10.01.2019 року на загальну суму 865.200,00 гривень, в т.ч. ПДВ 144.200,00 гривень; №РН-0100026 від 10.01.2019 року на загальну суму 951.720,00 гривень, в т.ч. ПДВ 158.620,00 гривень; №РН-0100027 від 10.01.2019 року на загальну суму 349.642,00 гривень, в т.ч. ПДВ 58.273,67 гривенью

Придбані мінеральні добрива відвантажені в м. Львів та перевезені до Золочівського району Харківської області автомобілем «Камаз», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 під керуванням працівників СТОВ «Сівелір-Агро» , що підтверджується товарно-транспортними накладними: №6 від 29 січня 2019 року, №7 від 31 січня 2019 року, №8 від 05 лютого 2019 року, №9 від 07 лютого 2019 року, №10 від 12 лютого 2019 року, №11 від 14 лютого 2019 року, №12 від 19 лютого 2019 року. №13 від 21 лютого 2019 року, №14 від 26 лютого 2019 року, №15 від 28 лютого 2019 року, №16 від 07 березня 2019 року, №17 від 09 березня 2019 року, №18 від 14 березня 2019 року, №19 від 19 березня 2019 року, №20 від 21 березня 2019 року, №21 від 26 березня 2019 року, №22 від 28 березня 2019 року, №23 від 02 квітня 2019 року, №24 від 04 квітня 2019 року, №25 від 16 квітня 2019 року, №26 від 18 квітня 2019 року, №27 від 23 квітня 2019 року, №28 від 02 травня 2019 року. №29 від 07 травня 2019 року. №30 від 21 травня 2019 року, №31 від 11 червня 2019 року, №32 від 13 червня 2019 року, №33 від 18 червня 2019 року, №34 від 02 липня 2019 року, №35 від 09 липня 2019 року, №36 від 11 липня 2019 року, №37 від 01 серпня 2019 року, №38 від 06 серпня 2019 року, №39 від 08 серпня 2019 року, №40 від 13 серпня 2019 року, №41 від 15 серпня 2019 року, №42 від 20 серпня 2019 року, №43 від 22 серпня 2019 року та №44 від 24 серпня 2019 року.

СТОВ «Сівелір-Агро» сплачено ТОВ «Бізнес Інжиніринг» за придбані мінеральні добрива відповідно платіжних доручень: №127 від 29.03.2019 року 123.744,00 гривень, у т.ч. ПДВ 20.624,00 гривень; №89 від 20.03.2019 року 354880,00 гривень, у т.ч. ПДВ 59146,67 гривень; №91 від 11.03.2019 року 350000,00 гривень, у т.ч. ПДВ 58333,30 гривень; №126 від 29.03.2019 року 376256,00 гривень, у т.ч. ПДВ 62709,30 гривень;№87 від 07.03.2019 року 150000,00 гривень, у т.ч. ПДВ 25000,00 гривень; №88 від 20.03.2019 року 145120,00 гривень, у т.ч. ПДВ 24.186,67 гривень; №146 від 16.04.2019 року 64384,00 гривень, у т.ч. ПДВ 10730,67 гривень; №134 від 03.04.2019 року 500000,00 гривень, у т.ч. ПДВ 83333,30 гривень; №147 від 16.04.2019 року 235616,00 гривень, у т.ч. ПДВ 39269,33 гривень.

03.01.2019 року між СТОВ «Сівелір-Агро» та ТОВ «Захід Бест» укладено договір купівлі-продажу №190118/06 мінеральних добрив, в межах якого СТОВ «Сівелір-Агро» сплачено в якості передплати 18.01.2019 року грошові кошти в сумі 4005000,00 гривень.

В подальшому, на підставі договору про відступлення права вимоги від 18.01.2019 року, укладеного між СТОВ «Сівелір-Агро» та ТОВ «Бізнес Інжиніринг» ці грошові кошти були зараховані в якості сплати вартості реалізованих добрив.

17.09.2019 року між ТОВ «АНСТОПАБЛ» в якості Нового кредитора, ТОВ «Бізнес Інжиніринг» в якості Первісного кредитора та СТОВ «Сівелір-Агро» в якості Боржника, відповідно умов якого ТОВ «Бізнес Інжиніринг» відступило ТОВ «АНСТОПАБЛ» право вимоги залишку заборгованості за договором № від 01.01.2019 року.

На виконання умов цього договору СТОВ «Сівелір-Агро» сплачено ТОВ «АНСТОПАБЛ» за платіжним дорученням №342 від 19.07.2019 року 500000,00 гривень; №547 від 26.09.2019 року 300000,00 гривень; №594 від 03.10.2019 року 1000000,00 гривень.

В подальшому, придбані мінеральні добрива, використані СТОВ «Сівелір- Агро» під час підготовки та проведення посівної 2019 року, підживлення посівів протягом 2019 року, що підтверджується актами використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин.

Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Щодо доводів податкового органу з посиланням на відсутність фактичної наявності товарів у ТОВ «Крістал Пелес» і у ТОВ «Бізнес Інжиніринг» з чим погодився суд першої інстанції , колегія суддів зазначає , що актом №85/20-40-05-16-07/36797139 від 11.01.2020 року «Про результати документальної позапланової перевірки СТОП «Сівелір-Агро» (аркуші акту 13 і 37) такі посилання спростовуються , оскільки перевіркою встановлено, що відповідно даних ЄРПН ТОВ «Крістал Пелес» за період -2018-2019 р.р. здійснювало придбання товарів широкого асортименту, а саме , крім іншого, добрива (кербамід), а ТОВ «Бізнес Інжиніринг» за період 2016- 2019 р.р. здійснювало придбання товарів широкого асортименту, а саме , крім іншого, добрива.

При цьому, Кербамід (сечовина) 46.2% /відсоток вмісту азоту) N (азот), відповідно переліку, затвердженого Додатком до Закону України «Про пестициди і агрохімікати» від 2 березня 1995 року № 86/95-ВР віднесені до агрохімікатів, дозволених до ввезення на митну територію України, виробництва, торгівлі, застосування та рекламування без їх державної реєстрації, а за показниками вмісту азоту (більше 45%) віднесений до товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД .

Посилання податкового органу в акті перевірки про невідповідність товару «Карбамід 46,2%N з кодом УКТЗЕД » товару «з кодом УКТЗЕД з номенклатурою «Карбамід» , який саме поставили контрагенти позивачу , є безпідставними, оскільки помилки в назві товару не свідчить про його невідповідність товару з кодом УКТЗЕД . Визначальною ознакою товару є саме номер коду УКТЗЕД , який співпадає з номер коду УКТЗЕД , який отримав позивач.

Посилання податкового органу на ненадання позивачем до перевірки документів в підтвердження можливості зберігання добрива контрагентами позивача ТОВ «Крістал Пелес» та ТОВ «Бізнес Інжиніринг» є необґрунтованими, оскільки такі документи не є документами бухгалтерського обліку позивача та не повинні знаходитися у нього. Відсутність таких документів не може бути підставою для нарахувань. Документи щодо зберігання товару (добрива) , які повинні бути у позивача , ним надані до перевірки та до суду першої інстанції - договори відповідального зберігання від 11.01.2019р № 110119-1, від 08.01.2019р. № 1-Зб.

Наведене свідчить про необґрунтованість висновків акту перевірки та суду першої інстанції.

Надані позивачем до суду апеляційної інстанції додаткові документи в підтвердження можливості зберігання ТОВ «Крістал Пелес» та ТОВ «Бізнес Інжиніринг» реалізованого СТОВ «Сівелір-Агро» добрива лише додатково свідчать про правомірність дій позивача щодо зберігання товару (добрива).

Колегія суддів звертає увагу на те , що податковий орган в ході перевірки повинен був не вимагати у позивача документи в підтвердження можливості зберігання його контрагентами ТОВ «Крістал Пелес» та ТОВ «Бізнес Інжиніринг» добрива , а в разі сумнівів самостійно встановити факт відсутності у контрагентів складських приміщень , однак такого факту в ході перевірки встановлено не було. Податковий орган в акті перевірки наводить лише припущення щодо відсутності складських приміщень у контрагентів ТОВ «Крістал Пелес» та ТОВ «Бізнес Інжиніринг» , оскільки за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 207 знаходиться декілька підприємств.

Колегія суддів звертає уваги, що посилання податкового органу на окремі недоліки документів (довіреностей ,ТТН , договорів тощо) не можуть свідчити про нереальність господарських операцій.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний суд у постанові від 12.04.2018 року у справі №804/698/16 зазначивши, що посилання відповідача на припущення, окремі недоліки в документах, аналітичні узагальнюючі висновки щодо діяльності контрагента, є неприйнятними у якості доказів конкретних податкових правопорушень позивача щодо підстав та порядку формування податкового кредиту, оскільки в основі формування податкового кредиту лежить факт здійснення конкретної господарської операції, який потребує доведення або спростування обставин саме здійснення цієї господарської операції.

Крім того, у відповідності до правової позиції, що міститься у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 822/2373/17, від 19.06.2018 року у справі № 808/2447/1, від 28.02.2018 у справі 806/1033/17, неістотні недоліки в первинних документах (описка, помарка, незаповнення окремого реквізиту), які не впливають на можливість ідентифікувати осіб, що брали участь у господарських операціях, їх зміст не свідчать про безтоварність господарських операцій.

При цьому у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною (а не податковим органом) факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Отже, деякі недоліки товарно-транспортних накладних, виписаних вантажовідправниками або перевізниками (не заповнення повної адреси завантаження і розвантаження, номеру посвідчення і підпису водія, загальної ваги, завантаження і розвантаження товару тощо) також не свідчать про нереальність господарської операції.

Крім того, слід зазначити, що ТТН не є первинним документом (у відповідності до змісту операцій договорів постачання, за умовами яких товар постачається за адресою Товариства), на підставі яких здійснюється бухгалтерський облік підприємства, оскільки вони не є такими у розумінні ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. ТТН лише підтверджує операцію з надання послуг з перевезення вантажів, і не містить відомості про господарські операції з постачання, факт їх здійснення.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.

При цьому, відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11 вересня 2018 року у справі №820/477/18, від 11 вересня 2018 року у справі №815/6105/17.

Незначні помилки в оформленні окремих документів не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції, оскільки досліджені судами первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства та мають необхідні обов`язкові реквізити.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року по справі № 813/947/18.

У постанові від 24 червня 2020 року (справа № 826/7436/18) Верховний Суд вказав, що відсутність в документі посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, як обов`язкового реквізиту (елементу) первинного документу, не може кваліфікуватися як незначний (неістотний) недолік.

Стосовно посилань податкового органу на відсутність документів, що підтверджували б якість та властивості придбаної продукції ( сертифікатів відповідності, паспортів якості , технічних умов товарів тощо), колегія суддів зауважує, що сама по собі відсутність окремих документів, так само, як і помилки у їх оформленні, не є безумовною підставою для твердження про безтоварність господарських операцій, якщо з інших даних буде встановлено, що такі операції мали реальний характер.

Така позиція неодноразово зазначалась Верховним судом у своїх постановах від 12.04.18 року по справі №805/4710/16-а, від 02.10.18 року по справі №810/2689/17, від 28.11.18 по справі №816/1959/17, від 14.02.2020 по справі №816/294/16.

Варто зазначити, що сумнівність господарських операцій позивача обґрунтовується податковим органом виключно інформацією, викладеною в інформаційних базах даних податкового органу.

Разом з тим, така інформація не ґрунтується на фактах, які встановлені за результатами документальних перевірок контрагентів позивача, а лише містить припущення податкового органу про неможливість здійснення ними господарської діяльності у зв`язку з відсутність трудових ресурсів та іншого майна, які економічно необхідні для виконання договорів.

Податкова інформація щодо контрагентів позивача не є сама по собі документом, на підставі якого здійснюються висновки про ті чи інші порушення податкового законодавства, оскільки відповідно до ст.83 ПК України результатом застосування податкової інформації є акт податкової перевірки.

Зазначені у акті перевірки витяги з результатів опрацювання узагальненої податкової інформації, відомості з інформаційних баз ДФС/ДПС не містять відомостей щодо проведення податкової перевірки контролюючими органами контрагентів позивача, посилання на акти/довідки про результати проведення планових/позапланових перевірок, акти про неможливість проведення податкових перевірок з тих, чи інших причин, не приводиться текст запитів до контрагентів, що могли стати підставою для проведення перевірки тощо.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21.06.2019 у справі № 803/817/14, від 14.05.2019 у справі № 826/13918/17, від 19.03.2019 у справі № 813/1814/17, від 12.03.2109 у справі №804/9057/13-а, від 19.02.2019 у справі № 826/12859/17, від 08.08.2018 у справі № 820/4428/17, від 17.04.2018 у справі № 808/1543/17, від 03.04.2018 у справі №820/13380/13-а, від 27.03.2018 у справі №816/809/17.

Така податкова інформація не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарських операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальність постачання товарів чи надання послуг і не може вважатися беззастережним та безперечним доказом на підтвердження доводів податкової інспекції про фіктивність спірних господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи податкового органу з посиланням на наявну податкову інформацію про не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкову інформацію про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентами платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, оскільки така інформація не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 803/1712/13-а (провадження № К/9901/27172/18).

Також, колегія суддів зазначає, що позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Крім того, чинне станом на час виникнення спірних правовідносин законодавство не покладає на платника податків обов`язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування, чи формувати валові витрати.

Колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Суд зазначає, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 204 Цивільного кодексу України та статтею 207 Господарського кодексу України закріплено принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого будь-який правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності та обережності та, що йому було відомо про порушення, які допускали його контрагенти або, що єдиною метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої вигоди.

Межі юридичної відповідальності кожного платника податку на додану вартість, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та інших податкових зобов`язань, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача.

Суд також зазначає, що долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, що підтверджується витягами з ЄДРПОУ, записи в якому в силу положень ч.1,4 ст.10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вважаються достовірними; можуть бути використані у спорі з третьою особою та використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Доказів того, що установчі документи визнані недійсними в судовому порядку відповідачем в силу ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України суду не надано.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «БУДКОМПЛЕКТ 2006», колегією суддів встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається , що в користуванні СТОВ «Сівелір-Агро» на підставі договору оренди №13 від 02.01.2018 року, укладеного з ТОВ «МФК-ПЕРСПЕКТИВА» знаходиться гараж, розташований за адресою: Харківська область, смт Золочів, вул. Привокзальна, 3.

На підставі договору підряду №191917 з виконання робіт по ремонту від 16.10.2018 року, укладеного між СТОВ «Сівелір-Агро» та ТОВ «БУДКОМПЛЕКТ 2006», ТОВ «БУДКОМПЛЕКТ 2006» було виконано роботи з укріплення оглядових ям із застосуванням цементних сумішей, посилення фундаменту цементацією, бетонної стяжки підлоги, ремонт цегляної кладки стін, оштукатурювання стін всередині будівлі, відновлення вимощення навколо будівлі, посилення і зміцнення перекриттів, ремонту даху та фарбування стін водоемульсійною фарбою.

В підтвердження реальності виконання вказаного договору позивачем до матеріалів справи надано перелік та вартість робіт , графік фінансування робіт, акти приймання виконаних робіт , договір оренди приміщення, технічний паспорт приміщення.

До перевірки позивачем надані платіжні доручення, відповідно до яких

здійснено оплату за послуги, а саме: №72 від 08.02.2019 року на суму 130 000 гри., у т.ч. ПДВ 21 666,67 грн, №74 від 12.02.2019 року на суму 200 000 грн., у т.ч. ПДВ 33 333,3 грн., №131 від 01.04.2019 року на суму 500 000 грн., у т.ч. ПДВ 83 333,3 грн., №137 від 05.04.2019 року на суму 500 000 грн., у т.ч. ПДВ 83 333 грн., №132 від 05.04.2019 року на суму 500 000 грн., у т.ч. ПДВ 83 333 грн.,№139 від 11.04.2019 року па суму 200 000 грн., у т.ч. ПДВ 33 333,3 грн., №138 від 11.04.2019 року на суму 300 000 грн., у т.ч. ПДВ 50 000 грн., №140 від 12.04.2019 року на суму 482 000 грн., у т.ч. ПДВ 80 333,3 грн., №144 від 12.04.2019 року на суму 18 000 грн., у т.ч. ПДВ 3 000 грн., №141 від 18.04.2019 року на суму 470 000 грн., у т.ч. ПДВ 78 333,3 грн., про що відображено в акті перевірки (аркуш акту 21), факт оплати не заперечується податковим органом.

Так, в акті зазначено , що СТОВ «Сівелір-Агро» до перевірки надано договір підряду від 16.10.2018 №191917 в якому зазначені реквізити підрядника - ТОВ «Будкомплект 2006», а саме: р/р НОМЕР_3 в ПАТ "АБ Радабанк", МФО 306500, проте відповідно наявної в базах даних ДПС України, зазначений рахунок підприємством було відкрито лише 18.01.2019 року, у той час як договір підписано 16.10.2018 року.

З пояснень позивача вбачається , що 21.01.2019 року відповідно листа ТОВ «Будкомплект 2006» №11, яким повідомлено про зміну розрахункового рахунку підприємства та запропоновано перепідписати договір підряду № 191917, такий договір було переукладено та в нього було внесено зміни до реквізитів та відповідно до додатку обсяг робіт сторонами визначено як ремонт гаражу.

Такий лист та примірник договору були надані як податковому органу так і до матеріалів справи, однак безпідставно не прийняті до уваги.

Згідно листа Державного комітету України з будівництва та архітектури від 30.04.2003 р. №7/7-401 "Щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів" капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних, робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без, зміни будівельних габаритів об`єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності). Поточний ремонт - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Якщо будівля в иілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Поточний ремонт повинен провадитись з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію будівлі або об`єкта з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт (реконструкцію). Крім того, відповідно до п. 3.7. ДБН А2.2-3-2014 капітальний ремонт - це сукупність робіт на об`єкті будівництва, введеному в експлуатацію в установленому порядку, без зміни його геометричних розмірів та функціонального призначення, що передбачають втручання у несучі та огороджувальні системи при заміні або відновленні конструкцій чи інженерних систем та обладнання у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення його експлуатаційних показників, а також благоустрій території. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності). Отже, до капітального ремонту відносяться роботи, пов`язані зі зміною існуючого вигляду раніше експлуатованого приміщення з заміною конструктивних елементів споруди, а при поточному ремонті заміни конструктивних елементів споруди не відбуваються. Крім того, з Переліку вбачається, що поняття "капітальний ремонт" і "поточний ремонт" збігаються за назвою виконуваних робіт, проте при капітальному ремонті експлуатація будівлі за цільовим призначенням призупиняється, а при поточному ремонті -ні. Якщо після поточного ремонту відновлюється можливість експлуатації конструкцій та систем будівлі, як правило, без їх повної заміни, без відселення мешканців та без покращення експлуатаційних показників, то при капітальному ремонті ці ознаки повністю або частково мають місце.

Позивач вказує, що виконані ТОВ «БУДКОМПЛЕКТ 2006» ремонтні роботи відносяться до поточного ремонту будівлі, оскільки не містять робіт, які

передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі та не потягли

за собою призупинення експлуатації будівлі на час виконання робіт. У зв`язку з тим, що при визначенні обсягу будівельних робіт, були виявлені роботи, які мають ознаки робіт, що відносяться до капітального ремонту, але в силу вказаних Роз`яснень такими не являються, сторонами помилково спочатку було зазначено у первинній документації про здійснення капітального ремонту, але фактично був виконаний поточний ремонт гаражу, розташованого за адресою: Харківська область, смт Золочів, вул. Привокзальна, 3, у зв`язку з чим в подальшому ці невідповідності (капітальний чи поточний ремонт) були виправлені та у додатку до договору зазначено «будівельні роботи».

Також , вказує , що роботи з ремонту виконувалися за рахунок СТОВ «Сівелір-Агро», оскільки приміщення потребувало ремонту, а ТОВ «МФК-Перспектива» цього зробити не могла та надало згоду на його виконання СТОВ «Сівелір-Агро», що підтверджується листом №2 від 10.10.2018 року, який був переданий ТОВ «БУДКОМПЛЕКТ 2006» в якості підтвердження погодження власника приміщення на виконання робіт по ремонту.

Щодо вартості будівельних робіт, колегія суддів зазначає , що вона є договірною за весь обсяг робіт згідно з договором підряду, оскільки здійснювалось не капітальне будівництво, а поточний ремонт, відповідна проектна документація на це не повинна розроблятися, а кошторисна документація щодо собівартості виконаних робіт, після завершення їх виконання була передана власнику приміщень ТОВ «МФК-Перспектива».

Дані вищезазначених документів відповідачем не спростовані.

Щодо наданих до суду апеляційної інстанції додаткових документів , колегія суддів зазначає , що такі документи дійсно не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України та покладені в основу прийнятого рішення , крім того не відносяться до спірних правовідносин з ТОВ «БУДКОМПЛЕКТ 2006». , оскільки як встановлено в ході розгляду справи контрагентом здійснено роботи саме по поточному ремонту.

Однак , з документів , наданих на перевірку та до суду першої інстанції , вбачається правомірність віднесення позивачем спірних сум по взаємовідносинам з ТОВ «БУДКОМПЛЕКТ 2006» до податкового обліку.

Колегія суддів звертає увагу на те , що здійснення підприємством саме поточного ремонту в межах обсягу робіт , визначеного додатком до договору та актами виконаних робіт, виконання яких оплачено в межах суми згідно договору , підтверджується саме тими документами , які надавалися на перевірку та до суду першої інстанції.

Щодо доводів податкового органу з посиланням на Інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалених за кримінальними провадженнями відносно контрагентів позивача , колегія суддів зазначає , що відповідно до частини першої ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Будь яких доказів в ході розгляду кримінальних справ, які б свідчили про протиправність здійснених операцій до суду не надано.

Як зазначив Верховний Суд в постановах від 27 березня 2018 року у справі №816/809/17, від 11.03.2020р. по справі № 826/5678/18, сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Втім відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку або можливої фіктивності його безпосередніх контрагентів (вироків по кримінальній справі щодо контрагентів позивача, в якому досліджувались господарські операції позивача вищенаведеними контрагентами , не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Протокол допиту, отриманий на стадії досудового слідства, може бути визначений як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

З наведених доводів та доданих до адміністративного позову доказів вбачається рух активів між позивачем і його контрагентами (як продавцями, так і покупцями) та зміни у майновому стані позивача, а саме понесення витрат на придбання товару, його оприбуткування та подальше використання у власній діяльності , а саме придбані мінеральні добрива були в подальшому використані для покращення родючість ґрунтів і як наслідок підвищення кількості та якості сільськогосподарської продукції а здійснення ремонту гаражу, розташованого за адресою: Харківська область, смт Золочів, вул. Привокзальна, 3 для якісного зберігання, ремонту та технічного обслуговування сільськогосподарської техніки та автотранспорту СТОВ «Сівелір-Агро», а тому є економічно обґрунтованими та виправданими.

Саме вказані обставини є підтвердженням реальності господарської операції, з урахуванням того, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що узгоджується зі змістом постанов Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 826/13029/14 та від 06.02.2018 у справі №826/22154/15.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові від 15.05.2018 у справі № 0870/9721/12 Верховний Суд дійшов висновку, що нереальність господарських операцій з придбання платником податків товару мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, аналізуючи наведені контролюючим органом доводи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що такі не свідчать про нереальність (безтоварність) господарських операцій позивача з контрагентами, а наведені позивачем аргументи та докази, надані на їх підтвердження спростовують висновки контролюючого органу, покладені в основу оскаржуваного в цій справі податкового повідомлення- рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесеного податкового повідомлення- рішення належним чином в суді не довів, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вищенаведені обставини помилково не були враховані судом першої інстанції при вирішенні справи по суті.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного , колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову є помилковим , рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 року по справі № 520/6841/2020 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 6 від 11.02.2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 23.04.2021 року