Справа № 480/8028/20
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
26 квітня 2021 року Справа № 480/8028/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши в приміщенні суду в м. Суми клопотання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації, -
В С Т А Н О В И В:
17 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, мотивуючи позовні вимоги тим, що він проходив службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та за своєю посадою має право на щорічну додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я відповідно до ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2012 р. N 702 за кожен календарний рік з 2014 року по 2019 рік. На підставі наказу командувача Національної гвардії України від 15.01.2019 р. № 7 о/с та наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 18.03.2019 р. № 60 (по стройовій частині) позивача звільнено з військової служби в запас та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, однак всупереч вимогам ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період з 2014 року по 2019 рік в кількості 41 день. На звернення до відповідача з заявою про виплату компенсації отримав відмову.
Таку відмову позивач вважає протиправною та просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, з 2014 року по 2019 рік.
Відповідач позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, відповідач подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Вважає початком перебігу такого строку день звільнення позивача зі служби, а саме 18.03.2019 р.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 5 цієї статті визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Зі змісту частини першої статті 122 КАС України вбачається, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого не тільки цим Кодексом, а також іншими, тобто спеціальними законами.
Системний аналіз норм чинного законодавства показує, що до правовідносин у сфері оплати праці, виплати заробітної плати (грошового забезпечення) підлягає застосуванню перша, а не п`ята статті 122 КАС України.
Так, предметом спору в даній справі є грошова компенсація позивачу за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, з 2014 року по 2019 рік. З огляду на положення Закону України "Про оплату праці" така компенсаційна виплата входить до структури заробітної плати. У свою чергу, заробітна плата є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Такий висновок випливає з наступних положень законодавства.
Відповідно до абзацу чотирнадцятого статті 1 Закону України "Про громадянство України" заробітна плата включена до переліку законних джерел існування.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" заробітна плата (грошове забезпечення) також включена до переліку доходів.
Зі змісту Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та судової практики Європейського Суду з прав людини випливає, що заробітна плата відноситься до власності. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, особи, діяльність яких належить до публічної служби (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України), на підставі частини другої статті 233 КЗпП України мають право звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У даному випадку необмежений строк звернення до адміністративного суду, встановлений спеціальним законом, тобто положення КЗпП України, узгоджується з положенням частини першої статті 122 КАС України.
З урахуванням викладеного клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 122, 248 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 480/8028/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М. Опімах