Справа № 554/8224/16-а
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 01.04.2021 Справа № 554/8224/16-а
У Х В АЛ А

1 квітня 2021 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою в інтересах ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

В обгрунтування заяви зазначає, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави №554/8224/16-а від 2 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року вказану постанову залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Як на підставу про перегляд рішення суду за виключними обставинами вказує, що 27 лютого 2020 року Конституційним судом України винесено рішення 1-247/2018 (3393/18), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статтей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Заявником подано також заяву про поновлення строку звернення до суду з відповідною заявою, як такий що пропущений з поважних причин, оскільки ним було обрано інший спосіб захисту порушенного права, а саме звернення до суду за захистом порушенного права в порядку цивільного судочинства, яку суд вважає обгрунтованою.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, а також, надаючи оцінку обставинам, зазначеним заявником у заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини п`ятої статті 361 вказаного Кодексу визначено, що підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

В силу приписів частини шостої статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Таким чином, суд зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Так, рішенням Конституційного суду України від 27 лютого 2020 року 1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статтей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, саме з 27 лютого 2020 року втратили чинність положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №45, ст.425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування були чинними із дня набрання чинності Законом №79-VІІІ до 27 лютого 2020 року, тобто і на момент постановлення рішення Октябрського районного суду м. Полтави № 554/8224/16-а від 2 лютого 2017 року.

За таких обставин, рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі № 554/8224/16-а виникли до прийняття такого рішення.

Викладене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 808/2492/18. У вказаному судовому рішенні зазначено, що із тексту імперативних приписів п.1 ч. 5 ст.361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане. У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів п.1 ч.5 ст.361 КАС України, оскільки рішення № 554/8224/16-а, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що ухвалення Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18) не є підставою для скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави № 554/8224/16-а від 2 лютого 2017 року.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами (відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі) лише у разі задоволення позову (повністю або частково) сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Беручи до уваги наведене та зважаючи на те, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено, відсутні підстави для стягнення з бюджетних асигнувань відповідача на користь заявника понесених ним судових витрат.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241 - 243, 369 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Поновити строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 в частині відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6795 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення ухвали.

Суддя А. Г. Савченко