Справа № 560/4887/21
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4887/21
УХВАЛА

іменем України

26 квітня 2021 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Божук Д.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Ізяславської державної нотаріальної контори в особі завідувача Ізяславської державної нотаріальної контори Єфендієвої Алли Павлівни про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

1. Визнати протиправним рішення Із`яславської державної нотаріальної контори Хмельницької області в особі завідуючої Із`яславської державної нотаріальної контори Хмельницької області Ефендієвої Алли Павлівни щодо зобов`язання сплати грошових коштів за пошуки нотаріусом відомостей в Державному реєстрі прав, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, сплати за Довідку КП «Славутське БТІ», сплати адміністративного збору за державну реєстрацію речових прав, за складання проекту Договору, що були сплачені 18 листопада 2020 року сторонами при нотаріальному посвідченні Договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності .

2. Зобов`язати Із`яславську державну нотаріальну контору Хмельницької області в особі завідуючої Із`яславської державної нотаріальної контори Хмельницької області ОСОБА_2 повернути надмірно сплачені кошти в сумі 80 гривень за пошук нотаріусом відомостей в Державному реєстрі прав, 25 гривень за послуги банку, 151,58 гривень за Довідку КП «Славутське БТІ» , 15 гривень за послуги банку, всього на суму 271,58 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті протиправних дій відповідача при здійсненні нотаріального посвідчення договору позивач надмірно сплатив грошові кошти в сумі 80 гривень за пошук нотаріусом відомостей в Державному реєстрі прав , 25 гривень за банківські послуги, 151,58 гривень за виготовлення довідки КП «Славутське БТІ» та 15 гривень за банківські послуги , всього на суму 271,58 гривень.

Вказує також, що оспорює дії відповідача, який будучи суб`єктом владних повноважень, при здійсненні своїх владних управлінських функції зобов`язав сплатити грошові кошти за вчинення нотаріальних дій, що призвело до надмірної сплати сторонами укладення договору грошових коштів за вчинення нотаріальних дій, які відповідач не мав права здійснювати та вимагати оплати цих послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Дослідивши позовну заяву, суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що державним нотаріусом Єфендієвою А.П. 18.11.2020 посвідчено договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності, який укладений між позивачем ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

При цьому, згідно наданих позивачем копій квитанцій, 18.11.2020 ним було сплачено 151,58 грн. із призначенням платежу - "Виготовлення технічних паспортів на будівлі" (окремо сплачено 15 грн. за банківські послуги), та 80 грн. із призначенням платежу - "Пошук від нотар" (окремо сплачено 25 грн. за банківські послуги).

Частиною першою статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1).

Визначення поняття суб`єкта владних повноважень міститься у п.7 ч.1 ст.4 КАС України, згідно із яким суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що порушення своїх прав позивач мотивує тим, що відповідач зобов`язав сплатити грошові кошти за вчинення нотаріальних дій, що призвело до надмірної сплати сторонами укладення договору грошових коштів за вчинення нотаріальних дій, які відповідач не мав права здійснювати та вимагати оплати цих послуг.

Статтею 1 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до частини 1 статті 3 вказаного Закону, нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до п. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо).

Згідно зі ст. 19 цього Закону за вчинення нотаріальних дій державні нотаріуси справляють державне мито у розмірах, встановлених чинним законодавством.

За надання державними нотаріусами додаткових послуг правового характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, а також технічного характеру справляється окрема плата у розмірах, що встановлюються територіальними органами Міністерства юстиції України.

Статтею 50 Закону передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Суд зазначає, що система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає ані адміністративного примусу, ані управлінських повноважень, хоча він і є посадовою особою (але не державним службовцем), а нотаріальну діяльність слід характеризувати як публічно-правову, оскільки вона здійснюється від імені держави. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб`єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання.

Крім того, якщо метою виконавчо-розпорядчої діяльності є реалізація функції державного управління, а результатом цієї діяльності є управлінське рішення, яким один суб`єкт приписує певну поведінку іншому суб`єкту, то метою діяльності нотаріату є захист і охорона існуючих суб`єктивних прав та інтересів, а результатом нотаріальної діяльності є нотаріальний акт як різновид правозастосовного юрисдикційного акта, що офіційно підтверджує вже об`єктивно існуючі факти, права та обов`язки, які суб`єкти права покладають на себе за своїм бажанням.

Також слід зазначити, що структура нотаріату утворена таким чином, що нотаріуси не пов`язані між собою в організаційному відношенні і при вчиненні нотаріальних дій. Що ж до владності у нотаріальних правовідносинах, то вона виявляється лише в офіційній силі нотаріальних актів. Правовідносини, що виникають між нотаріусами та іншими суб`єктами нотаріальної діяльності, є суто процесуальними за своєю сутністю і не можуть характеризуватися як владні відносини у розумінні КАС України.

Отже, незалежно від того, є нотаріус приватним чи працює у державній нотаріальній конторі, він не може вважатися суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах.

Згідно позовної заяви спірні правовідносини стосуються безпідставними витратами (тобто, фактично збитками) під час вчинення нотаріальної дії, відтак вони є похідними від договірних/приватних відносин.

Спірні правовідносини стосуються захисту майнового права позивача, відтак фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права (стягнення збитків), що свідчить про його приватноправовий характер, оскільки жодних управлінських рішень, які мають публічно-правовий характер, відповідач стосовно позивача не вчиняв.

Саме по собі надання позивачу інформації про реквізити для сплати та розміру суми коштів, які можуть бути сплачені, не є здійсненням владних управлінських функцій. Вказані позивачем дії містять суто інформаційний характер про суму коштів та реквізити для їх сплати, що можуть бути на власний розсуд сплачені особою чи не сплачені. Повідомлення нотаріусом позивачеві щодо необхідності сплати коштів не свідчить про виникнення між такою особою та позивачем публічно-правового спору.

Згідно ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, спори, які виникають з договірних відносин, вирішуються у відповідності до вимог цивільно-процесуального законодавства.

Оскільки спір виник між учасниками правовідносин у сфері надання нотаріальних послуг, а саме оплати окремих послуг при їх здійсненні, відповідач у даному спорі не є суб`єктом владних повноважень, не здійснює публічно-владні управлінські функції, а тому спір між сторонами не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, тобто не є публічно-правовим.

З огляду на викладене, дану позовну заяву не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Також позивачеві слід роз`яснити, що він має право звернутися до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства із позовною заявою в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Ізяславської державної нотаріальної контори в особі завідувача Ізяславської державної нотаріальної контори Єфендієвої Алли Павлівни про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддяД.А. Божук