Справа № 240/16961/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/16961/20

Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

26 квітня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Бердичівського управління Державної казначейської служби України Житомирської області про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

30.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Бердичівського управління Державної казначейської служби України Житомирської області про стягнення 23702,26 грн. майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, шляхом безспірного списання таких коштів з державного бюджету.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху і встановлено строк для усунення виявлених недоліків, протягом десяти днів з дня вручення ухвали, шляхом надання до суду:

-нової позовної заяви, оформленої з урахуванням положень 160-161 КАС України, в 2-х примірниках;

-заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом про відшкодування шкоди в сумі 23702,26 грн. разом із доказами поважності причин його пропуску;

-у разі необхідності, заяви про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача чи відповідача, викладеної з урахуванням положень ч. 4 ст. 49 КАС України.

На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 подано позовну заяву в новій редакції, заява про залучення в якості третьої особи по справі-ГУ ПФУ в Житомирській області та заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року підстави, зазначені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду визнано не поважними, позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачці строк для усунення виявлених недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом до Держави Україна в особі Бердичівського управління Державної казначейської служби України Житомирської області із зазначенням інших підстав для поновлення строку разом із доказами поважності причин пропуску процесуального строку.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 подано заяву про поновлення строку для подання адміністративного позову, в обґрунтуванні якої зазначено, що остання є людиною з інвалідністю ІІ групи та перебуває на обліку у лікаря-кардіоревматолога. У період з травня до червня 2018 року у зв`язку з погіршенням стану здоров`я лікувалася амбулаторно у кардіолога та невролога. Зверталася до лікарів 10.05.2018, 15.05.2018, 16.05.2018, 24.05.2018, 29.05.2018, 07.06.2018, 15.06.2018, 22.06.2018, а тому не мала можливості звернутися до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав, визначених ч.2 ст.123 КАС України.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом належним чином не оцінено доводів позивачки про існування об`єктивних обставин, за яких остання була позбавлена можливості звернутись до суду. Зокрема, при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано, що ОСОБА_1 з 2005 року є інвалідом, страждає порушенням здоров`я зі стійким розладом функцій серцево-судинної системи рухового апарату та зору, що зумовлює певні обмеження її життєдіяльності та викликає труднощі і потребі у захисті.

При цьому, скаржниця просила звернути увагу, що суд першої інстанції, наполягаючи на пропущенні процесуального строку з 15.05.2018 по 15.06.2018 зазначає, що позивачкою не вказано обставин, що унеможливили звернення до суду після 22.06.2018.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою пропущено строк звернення до суду, визначений с.5 ст.122 КАС України, однак об`єктивних обставин, які б перешкоджали звернутись до суду, у визначені законом строки, останньою не наведено.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом унормовано також пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Приписи вищенаведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у частині першій статті 44 КАС України, якою регламентовано, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Також статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Такими процесуальними обов`язками учасників справи визначено, окрім іншого, дотримання встановленого законом строку звернення до суду.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Європейський Суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у своєму рішенні у справі "Варбанов проти Болгарії" (Varbanov v. Bulgaria), №31365/96, пункт 36, ECHR 2000-X) зазначив, "що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та мати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".

У своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 ЄСПЛ у пункті 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду, відносини стають стабільними.

Положеннями частини першої статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини другої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, ч.3 ст. 122 КАС України врегульовано, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, у частині п`ятій статті 122 КАС України закріплено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, за змістом наведених норм, для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, за приписами пункту 17 статті 4 КАС України публічна служба-діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Верховний Суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 160/10857/19 наголосив, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №804/285/16 та постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №340/685/19, від 10 жовтня 2019 року в справі №140/721/19, від 24 грудня 2019 року в справі №824/284/19-а, від 29 квітня 2020 року в справі №560/1942/19, від 18 червня 2020 року в справі №140/2024/19, від 01 липня 2020 року в справі №400/1758/19.

Разом з тим, як з`ясовано зі змісту позовної заяви, предметом даного спору є стягнення з Держави України в особі Бердичівського управління Державної казначейської служби України Житомирської області майнової шкоди у вигляді утриманих з довічного грошового утримання податків у сумі 23702,26 грн., завданої внаслідок прийняття неконституційного закону. Тобто спір не пов`язаний з проходженням позивачкою публічної служби і виник після звільнення останньої з публічної служби.

При цьому, колегія суддів вважає помилковою позицію суду першої інстанції, що даний спір пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються діяльності на публічній службі, оскільки довічне грошове утримання судді у відставці є особливою формою соціального забезпечення суддів, які не здійснюють правосуддя та одним із видів пенсійного забезпечення, яке виплачується органами пенсійного фонду.

За вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми частини п`ятої статті 122 КАС України. Колегія суддів вважає, що в даному випадку строки звернення до суду із даним адміністративним позовом встановлені частиною другою статті 122 КАС України, яка передбачає шестимісячний строк звернення до суду.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що позивачкою на виконання ухвали суду, надано лише докази подані на підтвердження поважності причин пропуску місячного строку звернення до суду, які в свою чергу були оцінені судом першої інстанції, і інших підтверджених об`єктивних чинників, які діяли в період строку, визначеного ч.2 ст.122 КАС України та перешкоджали своєчасному поданню позовної заяви не зазначила, оскільки суд їх і не пропонував надати, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, поважними.

За правилами частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання та є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Бердичівського управління Державної казначейської служби України Житомирської області про відшкодування шкоди скасувати.

Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.