Справа № 440/2189/21
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/2189/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

16 березня 2021 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі-відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Полтавській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посаді судді 34 роки 01 місяці 22 дні, періоду проходження військової служби 02 роки 0 місяців 24 дні, роботи в органах внутрішніх справ 03 роки 06 місяців 09 днів, навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 10 місяців; зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити, починаючи з 10.04.2020 ОСОБА_1 , судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді згідно з довідкою, виданою ТУ ДСА України в Полтавській області вих. №02/1195/2020 від 09.04.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 04.11.1973 по 25.11.1975 позивач проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР, з 1978 по 1982 навчався в Харківському юридичному інституті ім. Дзержинського, з 01.08.1982 по 10.02.1986 працював в органах МВС, а з жовтня 1986 року обраний суддею Октябрського районного суду м. Полтави. Позивач зазначив, що з квітня 2020 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 78 %. Водночас під час призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці органом Пенсійного фонду до розрахунку стажу взято 34 роки 1 місяць 22 дні на посаді судді. Беручи до уваги те, що відповідно до пункту 34 розділу ХІІ Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), вважає, що має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження військової служби, половини строку навчання у вищому юридичному закладі та роботи в органах МВС.

Позивач акцентував увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення на посаду судді, при цьому статтею 8 Закону СРСР від 04.08.1989 №328-І "Про статус суддів в СРСР", який був чинний на момент призначення позивача на посаду судді, було передбачено, що народним суддею може бути громадянин СРСР, який має стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше 2 років. Також, виходячи із ч. 2 статті 1 Указу Президента від 10.07.1995 № 584/95 та п. 3-1 постанови КМУ від 03.09.2005 № 865, до стажу роботи судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років. Отже, з урахуванням викладеного, позивач вважає, що має загальний стаж роботи на посаді судді 42 роки 06 місяців 25 днів, а саме: 1) робота на посаді судді 34 років 01 місяць 22 днів; 2) робота в МВС 03 роки 06 місяців 09 днів; 3) період проходження строкової військової служби 2 роки 24 дні; 4) навчання 2 роки 10 місяців, що не враховано ГУ ПФУ в Полтавській області.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

08.04.2021 на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с.35-36/, в якому представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених Законом №1402-VII, мають лише ті судді, хто за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Посада судді, який вийшов у відставку до 30.09.2016, не є рівнозначною посаді судді того самого суду, який пройшов кваліфікаційне оцінювання, підтвердив здатність здійснювати судочинство і продовжує працювати у цьому суді. Також представник відповідача зауважував, що статтею 137 Закону №1402-VIII чітко визначено роботу, яка підлягає зарахуванню до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому зарахування інших видів діяльності, окрім наведених у статті 137 Закону №1402-VIII, не передбачено та суперечить вимогам чинного законодавства.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 з 10.02.1986 по 09.04.2020 обіймав посаду народного судді, судді Октябрського районного суду м. Полтави, що підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці /а.с.12/, довідкою Октябрського районного суду м. Полтави №01.2-10/2619/2020 від 09.04.2020 /а.с.21-22/.

Позивач проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР з 04.11.1973 по 25.11.1975 (2 роки 00 місяців 21 день), що підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці /а.с.12/, військовим квитком ББ №175595 /а.с.13-14/, довідкою Октябрського районного суду м. Полтави №01.2-10/2619/2020 від 09.04.2020 /а.с.21-22/.

З 01.09.1978 року по 01.07.1982 року ОСОБА_1 навчався у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського (3 роки 10 місяців 00 днів), що підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці /а.с.12/, дипломом НОМЕР_1 /а.с.15-16/, довідкою Октябрського районного суду м. Полтави №01.2-10/2619/2020 від 09.04.2020 /а.с.21-22/.

З 01.08.1982 по 15.09.1982 позивач працював слідчим відділу внутрішніх справ Полтавського райвиконкому, а з 15.09.1982 по 10.02.1986 слідчим відділу внутрішніх справ Київського райвиконкому Полтавської області, що підтверджується витягом з послужного списку від 21.04.2021 №675/115/12/02-2021 /а.с.78/.

З 01.09.2016 позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується протоколом №3646 від 21.09.2016 /а.с.45/

Рішенням Вищої ради правосуддя від 09.04.2020 №926/0/15-20 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Октябрського районного суду міста Полтави у відставку" звільнено ОСОБА_1 з посади судді Октябрського районного суду м. Полтави у зв`язку з поданням заяви про відставку /а.с.24/. На виконання рішення Вищої ради правосуддя від 09.04.2020 №926/0/15-20, наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 09.04.2020 №12/ос.с відраховано ОСОБА_1 , голову Октябрського районного суду м. Полтави, зі штату Октябрського районного суду м. Полтави 09.04.2020 у зв`язку зі звільненням у відставку /а.с.23/.

09.04.2020 Територіальним управлінням ДСА України в Полтавській області видано ОСОБА_1 довідку №02/1195/2020-вих про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з якою розмір щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 131795,40 грн, у тому числі: посадовий оклад 69366,00 грн; доплата за вислугу років (80%) - 55492,80 грн; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10%) - 6936,60 грн.; доплата за науковий ступінь - 0,00 грн; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 0,00 грн; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону № 1402-VIII - 0,00 грн /а.с.25/.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 10.04.2020, в якій просив призначити довічне грошове утримання судді у відставці згідно із Законом України "Про судоустрій і статус суддів" на підставі рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 /а.с.50/.

Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №59 від 16.04.2020 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на загальних підставах на довічне грошове утримання судді у відставці згідно із заявою від 10.04.2020 на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ТУ ДСА в Полтавській області від 09.04.2020 №02/1195/2020-вих, у зв`язку з відсутністю правових підстав /а.с.51-52/.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 17.04.2020, у якій просив перевести його із пенсії за віком на довічне грошове утримання судді у відставці згідно із Законом України "Про судоустрій і статус суддів". До заяви позивач, зокрема, додав: розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наказ від 09.04.2020 №12/ос.с, рішення від 09.04.2020 №926/0/15-20, довідку про суддівську винагороду від 09.04.2020 №02/1195/2020-вих, довідку від 09.04.2020 №01.2-10/2619/2020 /а.с.53-54/.

Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №00 від 04.05.2020 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 10.04.2020 у розмірі 78 % суми суддівської винагороди з урахуванням страхового стажу 48 років 0 місяців 3 дні, у тому числі стажу на посаді судді 34 років 1 місяць 22 днів /а.с.66-68 /.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 15.02.2021, у якій просив надати інформацію стосовно відсотку, з якого обчислюється його щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та чи враховано при визначенні відсотку періоди його проходження служби в Радянській армії, період навчання у ВНЗ та чи весь стаж зарахований згідно із записом у трудовій книжці /а.с.10/.

Листом від 02.03.2021 №1488-1208/С-02/8-1600/21 ГУ ПФУ в Полтавській області, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 15.02.2021 щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи на посаді судді, повідомив позивача про те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислено у розмірі 78 % від заробітної плати 131795,40 грн на підставі довідки від 09.04.2020 №01.2-10/2619/2020. Підстав для врахування стажу роботи на посаді судді для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання у ВНЗ, строкової військової служби немає, оскільки це суперечить нормам статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" /а.с.11/.

ОСОБА_1 , вважаючи дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо не зарахування до розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посаді судді 34 роки 01 місяці 22 дні, періоду проходження військової служби 02 роки 0 місяців 24 дні, роботи в органах внутрішніх справ 03 роки 06 місяців 09 днів, навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 10 місяців протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

На час виходу позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з частиною першою статті 116 Закону №1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 142 Закону України №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону №1402-VIII визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12 липня 2018 року № 2509-VIII статтю 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №9901/302/19.

Так, на дату обрання позивача на посаду народного судді 10.02.1986 діяв Закон Української Радянської Соціалістичної Республіки від 05.06.1981 N2023-X "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР", частиною 1 статті 2 якого було визначено, що народним суддею і народним засідателем районного (міського) народного суду може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.

Частиною 1 статті 22 Закону УРСР "Про судоустрій України" від 5 червня 1981 року 2022-X визначалося, що народні судді районних (міських) народних судів обираються громадянами району, міста, району в місті на основі загального, рівного і прямого виборчого права при таємному голосуванні строком на п`ять років.

Відтак, на час обрання позивача на посаду судді законом не вимагався мінімальний стаж роботи в галузі права для набуття права для обрання на посаду судді на дату такого обрання (призначення).

10.02.1993 введено в дію Закон України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" згідно з постановою Верховної Ради України від 15.12.1992 № 2863-ХІІ.

Частиною 1 статті 43 вказаного Закону (втратив чинність 01.01.2012) визначалося, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ, доповненим згідно із Законом N 4015-12 від 24.02.94, передбачалося, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Спір у цій справі стосується наявності підстав для зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді періоду проходження військової служби 02 роки 0 місяців 24 дні, роботи в органах внутрішніх справ 03 роки 06 місяців 09 днів, навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 10 місяців та, відповідно, визначення розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці, який обраховується виходячи із стажу роботи на посаді судді.

Аналіз норм Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом, а для суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності цим Законом, - також стаж роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Суд враховує, що позивач вперше обраний на посаду народного судді 10.02.1986, тобто на час дії Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки від 05.06.1981 N2023-X "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР", частиною 1 статті 2 якого передбачалося, що народним суддею і народним засідателем районного (міського) народного суду може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років. При цьому частиною 1 статті 22 Закону УРСР "Про судоустрій України" від 5 червня 1981 року 2022-X визначалося, що народні судді районних (міських) народних судів обираються громадянами району, міста, району в місті на основі загального, рівного і прямого виборчого права при таємному голосуванні строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 11 травня 2000 року ОСОБА_1 обраний суддею Октябрського районного суду міста Полтави безстроково.

Отже, позивач обраний суддею безстроково у період дії Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів", частиною 1 статті 43 якого, визначалося, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, а абзацом 2 частини 4 статті 43 цього ж Закону передбачалася можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, позивач набув право на відставку у період дії Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів".

Матеріалами справи підтверджено, що з 01.08.1982 по 15.09.1982 позивач працював слідчим відділу внутрішніх справ Полтавського райвиконкому, а за 15.09.1982 по 10.02.1986 слідчим відділу внутрішніх справ Київського райвиконкому Полтавської області.

Враховуючи наявність у позивача у період дії Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" стажу роботи на посаді судді не менше 10 років, позивач набув право на зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, також часу роботи на посаді слідчого за період з 01.08.1982 по 10.02.1986 (3 роки 06 місяців 09 днів).

Стосовно наявності права позивача на зарахування до стажу роботи судді періоду проходження строкової військової служби та періоду навчання , суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", чинними на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років.

Судом встановлено, що з 04.11.1973 по 25.11.1975 позивач проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР.

Також, з 01.09.1978 по 01.07.1982 позивач навчався у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського (3 роки 10 місяців).

Враховуючи наведені вище правові норми, позивач, маючи стаж роботи на посаді судді не менш як 10 років, набув право для зарахування до стажу роботи судді періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04.11.1973 по 25.11.1975, тобто 2 роки 00 місяців 21 день, а також половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1978 по 01.07.1982 (03 роки 10 місяців), тобто 1 рік 11 місяців.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 559/443/17.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, що було передбачено законодавством, яке діяло на час здійснення суддею відповідних повноважень, є неправомірним та не узгоджується із принципом правової визначеності.

Отже, бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 під час розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці часу роботи на посаді слідчого за період з 01.08.1982 по 10.02.1986 (3 роки 06 місяців 09 днів), періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04.11.1973 по 25.11.1975, тобто 2 роки 00 місяців 21 день, а також половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1978 по 01.07.1982 - 1 року 11 місяців, не ґрунтується на вимогах законодавства, порушуючи право позивача на отримання довічного грошового утримання у розмірі, передбаченому законом.

При цьому суд вважає помилковим розрахунок позивача половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 10 місяців, оскільки половина строку навчання з 01.09.1978 по 01.07.1982 складає 1 рік 11 місяців.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що зарахування інших видів діяльності, окрім наведених у статті 137 Закону №1402-VIII, не передбачено та суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки приписами абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII чітко визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обираючи ефективний та належний спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Полтавській області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 під час розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 10.04.2020 часу роботи на посаді слідчого за період з 01.08.1982 по 10.02.1986 (3 роки 06 місяців 09 днів), періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04.11.1973 по 25.11.1975 ( 2 роки 00 місяців 21 день), а також половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1978 по 01.07.1982 - 1 року 11 місяців.

Відповідно позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас позовні вимоги щодо визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Полтавській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посаді судді 34 роки 01 місяці 22 дні, а також навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 10 місяців не підлягають задоволенню, оскільки матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 підтверджено, що відповідачем враховано під час розрахунку стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді судді 34 роки 01 місяці 22 дні, а в ході розгляду справи встановлено, що половина строку навчання позивача у вищому юридичному навчальному закладі складає 1 рік 11 місяців, а не 2 роки 10 місяців.

Суд також враховує, що відповідач не заперечує права ОСОБА_1 на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Полтавській області №02/1195/2020-вих від 09.04.2020, а лише не визнає права позивача на зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження військової служби, роботи в органах внутрішніх справ, половини строку навчання у вищому навчальному закладі.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, суд констатує, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, підлягає зарахуванню календарний період проходження строкової військової служби, половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та робота на посаді слідчого, у свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді відповідно до положень діючої статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII .

Враховуючи викладене, позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити, починаючи з 10.04.2020, ОСОБА_1 , судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді згідно з довідкою, виданою ТУ ДСА України в Полтавській області вих. №02/1195/2020 від 09.04.2020, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, цією нормою передбачено право, а не обов`язок суду щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

На цей час у суду відсутні підстави вважати, що відповідач не виконуватиме чи ухилятиметься від виконання судового рішення у даній справі.

Крім того, позивачем не аргументовано підстави застосування судового контролю у цій справі.

Таким чином, клопотання позивача про встановлення судового контролю - задоволенню не підлягає.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності,66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 під час розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 10.04.2020 часу роботи на посаді слідчого за період з 01.08.1982 по 10.02.1986 (3 роки 06 місяців 09 днів), періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 04.11.1973 по 25.11.1975 ( 2 роки 00 місяців 21 день), а також половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1978 по 01.07.1982 - 1 року 11 місяців.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити, починаючи з 10.04.2020, ОСОБА_1 , судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області №02/1195/2020-вих від 09.04.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол