Справа № 640/9016/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Київ №640/9016/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
проскасування постанови про накладення штрафу
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 23 березня 2021 року про стягнення штрафу у розмірі 36850 грн. 63 коп., що видана старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко Олександром Сергійовичем у виконавчому провадженні №60013647 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 2000 грн щомісячно, починаючи з 16 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за період з 16 грудня 2014 року по 01 вересня 2020 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 87701,32 грн.

Постановою державного виконавця від 14 вересня 2020 року на позивача було накладено штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, що складає 43850,66 грн.

Вказану постанову державного виконавця позивач оскаржив до суду і рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року у справі №640/24551/20 постанова державного виконавця від 14 вересня 2020 року скасована.

Згідно рішення суду спірний штраф було накладено на позивача у розмірі 50%, визначений з урахуванням заборгованості за період з 16 грудня 2014 року по 01 вересня 2020 року, у тому числі за період до 28 серпня 2018 року, що дає підстави для висновку про незаконність вказаної постанови, а відтак і про її протиправність та необхідність скасування.

Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Однак 24 березня 2021 року позивач отримав постанову державного виконавця від 23 березня 2021 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні №60013647 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 2000 грн щомісячно, починаючи з 16 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Зі змісту постанови вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 04 березня 2021 року утворилась за період з 16 грудня 2014 року по 01 березня 2021 року в сумі 73701,26 грн, що перевищує суму відповідних платежів понад три роки.

Відповідно до цієї постанови на позивача накладено штраф у розмірі 50% від суми заборгованості 73701,26 грн, що складає суму штрафу 36850,63 грн.

Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII, який набрав чинності з 28 серпня 2028 року внесені зміни до абзацу 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яким застосовуються штрафні санкції на боржника за наявності заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно, саме з 28 серпня 2018 року у відповідача виникло право на накладення штрафу на боржника у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів.

В той же час заборгованість у позивача зі сплати аліментів утворилась, починаючи з 16 грудня 2014 року, тобто до набрання чинності вказаної вище норми закону, та станом на 14 вересня 2019 року становила 87701,32 грн., що виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

При цьому, відповідно до розрахунку державного виконавця від 04 березня 2021 року в період з 28 серпня 2018 року по 01 березня 2021 року заборгованість у боржника відсутня.

Таким чином відсутні підстави для накладення на боржника штрафу, а відтак оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 13 квітня 2021 року.

Вказаною ухвалою суду зобов`язано відповідача надати належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження ВП №60013647.

В судове засідання 13 квітня 2021 року прибув позивач; відповідач не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання. Матеріалів виконавчого провадження ВП №60013647 не надано.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд за згодою позивача вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Станом на час вирішення справи по суті відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Також не надано матеріалів виконавчого провадження.

Утім наявні у справі докази дозволяють вирішити справу по суті за наявними у справі матеріалами.

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконанні в Подільському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП №60013647 з примусового виконання виконавчого листа №758/14993/14-ц, виданого 12 січня 2015 року Подільським райсудом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 2000 грн, щомісячно, починаючи з 16 грудня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку від 14 вересня 2020 року за період з 16 грудня 2014 року по 01 вересня 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати аліментів в сумі 87701,32 грн.

Постановою державного виконавця від 14 вересня 2020 року на позивача накладено штраф у розмірі 50% від суми заборгованості 87701,32 грн, що складає 43850,66 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року у справі №640/24551/20 позов ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову державного виконавця від 14 вересня 2020 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 43850,66 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та скасовуючи постанову державного виконавця від 14 вересня 2020 року суд виходив із того, що застосування до позивача штрафу на підставі частини чотирнадцятої статті 71 Закону №1404 можливе щодо заборгованості, яка виникла після набрання чинності даною нормою, тобто з 28 серпня 2018 року. В той же час, спірний штраф накладено на позивача у розмірі 50% за період з 16 грудня 2014 року по 01 вересня 2020 року, у тому числі за період до 28 серпня 2018 року, що дає підстави для висновку про незаконність вказаної постанови, а відтак і про її скасування.

Однак, не зважаючи на висновки суду у справі №640/24551/20, державний виконавець постановою про накладення штрафу ВП №60013647 від 23 березня 2021 року знову застосував до ОСОБА_1 штраф за несплату аліментів, вказуючи, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком від 04 березня 2021 року за період з 16 грудня 2014 року по 01 березня 2021 року складає 73701,26 грн, що перевищує суму відповідних платежів понад три роки, відтак сума штрафу 36850,63 грн.

Згідно із частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з частиною четвертою статті 71 Закону №1404 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Як вірно зазначає позивач, статтю 71 Закону №1404 доповнено частиною 14 Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності з 28 серпня 2018 року.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням вказаного конституційного положення суд, погоджуючись з позивачем, вважає, що застосування до позивача штрафу на підставі частини чотирнадцятої статті 71 Закону №1404 можливе щодо заборгованості, яка виникла після набрання чинності даною нормою, тобто з 28 серпня 2018 року.

Спірний штраф накладено на позивача у розмірі 50%, визначений з урахуванням заборгованості за період з 16 грудня 2014 року по 01 березня 2021 року, у тому числі за період до 28 серпня 2018 року, що дає підстави для висновку про незаконність вказаної постанови, а відтак і про її протиправність та необхідність скасування.

При цьому, у суду відсутні підстави для визнання протиправною і скасування оспорюваної постанови у частині, оскільки розрахунок заборгованості із сплати аліментів з 28 серпня 2018 року і встановлення наявності чи відсутності підстав для накладення на позивача штрафу у відповідному розмірі (20%, 30%, 50%) залежить від факту наявності і розміру такої заборгованості та відноситься до компетенції державного виконавця. У даному випадку суд не може підмінювати собою дискреційні повноваження відповідача.

Разом з тим, доводи позивача щодо відсутності заборгованості у період з 28 серпня 2018 року по 01 березня 2021 року суд відхиляє, оскільки предмет цієї справи не стосується встановлення правильності заборгованості із сплати аліментів.

У відповідності з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дії відповідача не узгоджувались із вказаними приписами.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

З огляду на задоволення позову та згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір у сумі 908,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Інших судових витрат сторонами не заявлено, тому їх розподіл судом не проводиться.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 287, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 23 березня 2021 року у розмірі 36850 грн. 63 коп., що видана старшим державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаренко Олександром Сергійовичем у виконавчому провадженні №60013647 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 2000 грн щомісячно, починаючи з 16 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (04208, м. Київ, проспект Гонгадзе, 5-б, ) понесені витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко