Справа № 280/1257/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 квітня 2021 року Справа № 280/1257/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-6, м. Запоріжжя, 69057, )

про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12 січня 2021 року № 20 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06 січня 2021 року.

Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику осіб).

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 двічі звертався до відповідача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте відповідач двічі відмовив йому у призначенні пенсії, посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу. На думку позивача Рішення про відмову у призначенні пенсії відповідачем прийняте всупереч чинному законодавству, є протиправним та підлягає скасуванню. Вказує, що відповідачем безпідставно не застосовано роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якого працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею 14, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної роботи та роботи у металургії із зарахуванням до нього стажу, зокрема, кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату - за 1 рік роботи 3 місяці. Вказує, що для застосування цього роз`яснення Позивачу необхідно мати більше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при цьому ця стаття передбачає два випадку призначення пенсії: 1) при наявності стажу в металургії 25 років; 2) при наявності стажу в металургії на провідних професіях 20 років, тобто має мати або 10 років стажу роботи в металургії, або 10 років в металургії на провідних професіях. Станом на 06 січня 2021 року Позивач мав 18 років 8 місяців 24 дні стажу роботи в металургії, тобто виконав вищевказану вимогу Роз`яснення №8. До того ж на 06 січня 2021 року Позивач мав 5 років 3 місяці 10 днів стажу роботи на провідних професіях, а саме: 3 роки 9 місяців 26 днів роботи горновим за період з 13 лютого 1997 року по 08 грудня 2000 року; 1 рік 5 місяців 14 днів роботи підручним сталевара за період з 15 грудня 2000 року по 28 травня 2002 року. Відповідно до Роз`яснення №8 вказаний стаж у 5 років 3 місяці 10 днів (5 р. *3 міс. = 15 міс. = 1 р. З міс.) має зараховуватись як 6 років 6 місяців 10 днів стажу роботи у металурги (25 років). Вважає, що Роз`яснення №8 підлягає обов`язковому застосуванню Пенсійним фондом України як державним органом під час обчислення пільгового стажу згідно із частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV. Крім того, Відмову відповідача зарахувати Позивачу при його первинному зверненні 06 січня 2021 року до пільгового стажу роботи в металургії період з 20 травня 1995 року по 24 листопада 1995 року за відсутності відповідного запису в трудовій книжці та ненадання іншого підтверджуючого документу, вважає абсурдною та протиправною, оскільки стаж Позивача підтверджено згідно із пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637, а саме довідкою AT «Запорізький завод феросплавів» від 03 червня 2020 року №143.

Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№13599 від 09 березня 2021 року), відповідно до якого зазначено, що відповідно до наданих документів позивача, страховий стаж становить 52 роки 7 місяців 24 дні, з яких 24 роки 4 місяці 14 днів складає - стаж роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня в чорній металургії. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства, у відповідача відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки у позивача стаж роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня в чорній металургії становить менше 25 років. Вважає, що Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8, на які посилається позивач у позовній заяві, не враховуються та не застосовуються для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки дані роз`яснення носять лише рекомендаційний характер та не мають юридичної сили. Таким чином, періоди роботи з 20 травня 1995 року по 24 листопада 1995 року, з 13 лютого 1997 року по 08 грудня 2000 року та з 15 грудня 2000 року по 28 травня 2002 року за кожний повний рік роботи, як один рік і три місяці не враховуються до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня в чорній металургії, оскільки частиною 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» це не передбачено.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

06 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно із частиною 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через електронний портал пенсійних послуг Пенсійного фонду України.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення від 12 січня 2021 року № 20 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за відсутності необхідного пільгового стажу.

21 січня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся за призначенням пенсії через електронний портал.

Відповідач рішенням від 25 січня 2021 року №20 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за відсутності необхідного пільгового стажу.

Вважаючи такі дії протиправними та з вимогою вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Аналогічна норма закріплена і в частині 1 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII), в якій зазначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, або трудова книжка відсутня, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як встановлено судом, відповідач у Рішенні від 12 січня 2021 року №20 зазначив, що період роботи з 20 травня 1995 року по 24 листопада 1995 року згідно Довідки №143 від 03 червня 2020 року, виданої АТ «Запорізьким заводом феросплавів», про пільговий стаж ОСОБА_1 в чорній металургії статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення »від 05 листопада 1991 року Постанова КМУ від 31 березня 1994 року №202 не може бути зарахований у зв`язку з відсутністю запису в трудовій книжці.

Судом досліджено копії сторінок трудової книжки Серія НОМЕР_2 від 13 лютого 1997 року, та встановлено, що запис період роботи період роботи позивача з 20 травня 1995 року по 24 листопада 1995 року дійсно відсутній у трудовій книжці ОСОБА_1 .

Разом з тим судом досліджено копію Довідки №143 від 03 червня 2020 року, виданої АТ «Запорізький завод феросплавів», про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 , у якій зазначено, що позивач працював повний робочий день на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці у виробництві чорної металургії у плавильному цеху №4 з 20 травня 1995 року по 24 листопада 1995 року - плавильником феросплавів, у плавильному цеху №3 з 13 лютого 1997 по 08 грудня 2000 року - горновим феросплавних печей.

Вказана довідка містить печатку підприємств та підписана уповноваженими особами.

Таким чином, враховуючи приписи пункту 20 Порядку № 637 суд дійшов висновку, що Довідка №143 від 03 червня 2020 року, видана АТ «Запорізький завод феросплавів», є документом, який підтверджує спеціальний трудовий стаж позивача, необхідний призначення пільгової пенсії, за відсутності відповідного запису у трудовій книжці Серія НОМЕР_2 від 13 лютого 1997 року, отже відповідачем безпідставно не зарахований період роботи ОСОБА_1 з 20 травня 1995 року по 24 листопада 1995 року на АТ «Запорізький завод феросплавів».

Щодо питання про застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсії незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 20 січня 1992 року № 8, при розрахунку пільгового стажу - суд зазначає наступне.

22 лютого 1992 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №81 "Про заходи щодо застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення", що містить Додаток, в якому наведено перелік нормативних актів щодо застосування Закону України "Про пенсійне забезпечення". Серед цих документів є роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 8.

На час трудової діяльності позивача і наразі є чинними роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України №8 від 20 січня 1992 року і постанова Кабінету Міністрів України № 81 від 22 лютого 1992 року.

В роз`ясненні Міністерства соціального забезпечення України №8 від 20 січня 1992 року зазначено, що працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату - за 1 рік роботи 3 місяці.

Суд зазначає, що у своєї практиці ЄСПЛ застосовує принцип «належного урядування» який знайшов своє відображення у рішенні «Рисовський проти України» (заява № 29979/04). Так, у пункті 71 вказаного рішення Суд зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatismutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovaandPinev. theCzechRepublic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67, від 11 червня 2009 року).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Суд зазначає, що у даному випадку незважаючи на те, що Законами № 1788-XII, та № 1058-IV не передбачено додавати 3 місяці за кожен відпрацьований рік, проте суб`єкт владних повноважень узяв на себе такий обов`язок, а тому позбавлення такого права є втручання у майнові права позивача.

Таким чином, на думку суду, при розрахунку пільгового стажу, що дає право на пенсію за частиною 3 статті 114 Закону №1058-ІV має застосовуватись роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсії незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 20 січня 1992 року № 8.

Судом з матеріалів справи встановлено, що страховий стаж позивача склав 51 рік 6 місяців 24 дні, а стаж роботи у металургії 18 років 8 місяців 24 дні.

Відповідачем визнається стаж роботи позивача, який відповідає вимогам статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», 24 роки 4 місяці 14 днів.

Проте, як зазначалось вище, відповідно до роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України №8 від 20 січня 1992 року, - працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювали повного стажу, передбаченого зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього кожного повного року роботи гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату - за 1 рік роботи 3 місяці.

З огляду на вказане, періоди роботи з 13 лютого 1997 року по 08 грудня 2000 року горновим феросплавних печей, та з 15 грудня 2000 року по 28 травня 2002 року підручним сталевару мартеновської печі - складають 5 років 3 місяці 10 днів, тобто 5 рокам роботи за професією, яка відноситься до Списку № 1, відповідає 6 років 6 місяців 10 днів стажу роботи у металургії (5р. *3 міс. =15 міс. = 1 р. 3 міс.).

Таким чином, позивач має більше 25 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 3 статті 114 Закону №1058.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має достатньо стажу, зокрема і пільгового стажу, для призначення пенсії, відповідно частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач необґрунтовано і безпідставно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, тому рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним.

Отже, вимоги позовної заяви про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06 січня 2021 року - суд вважає обґрунтованими, оскільки у відповідача, відповідно до наданих документів, не було законних підстав для відмови у призначенні пенсії за Списком № 1.

Разом з цим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що належним, повним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що відповідачем не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваної відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06 січня 2021 року, тому з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі було Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 132, 139, 143, 241, 243-246, 255, 263, КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-6, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12 січня 2021 року № 20 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06 січня 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158-6, м. Запоріжжя, 69057, ) судові витрати в сумі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуваннями доповнень пункту 3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 22 квітня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов