Справа № 460/2362/19
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2021-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2021 року м. РівнеСправа №460/2362/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом:

Головне управління ДПС у Рівненській області
доОСОБА_1
про застосування арешту коштів на рахунках платника податків,
В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Рівненській області (далі ГУ ДПС у Рівненській області, позивач) у вересні 2019 року звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , відповідач) про застосування арешту коштів на рахунках платника податків.

В обґрунтування позову позивач вказав, що у зв`язку з недопуском посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ ДПС у Рівненській області № 32 від 04.09.2019, за наявності законних підстав для її проведення, заступником начальника ГУ ДПС у Рівненській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 18.09.2019 № 436/ФОП/17-00-33-04-04. Покликаючись до положень статей 75, 78, 81, пп.94.6.2 п.94.6 ст.94 Податкового кодексу України (далі ПК України), п. 1, 3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерств фінансів України від 14.07.2017 № 632 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.08.2017 за № 948/30816, позивач просив застосувати арешт коштів на рахунках платника податків відповідача.

Ухвалою від 30.09.2019 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 15.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

Відповідач позов заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, покликаючись до п.81.1 ст.81 ПК України, вказав, що службова особа контролюючого органу не пред`явила представнику відповідача службового посвідчення працівника ГУ ДПС у Рівненській області. За змістом позовної заяви, посадовою особою позивача було пред`явлено для представника ФОП ОСОБА_1 довідку від 06.09.2019 № 235/10/17-00-11-117, а не службове посвідчення, що слугувало законною підставою для її недопуску до проведення перевірки. Окрім цього, відповідно до наказу № 32 від 04.09.2019 № 32 перевірка мала відбутися виїзна. Проте, всупереч вимогам п.81.1. ст. 81 ПК України посадова особа контролюючого органу мала намір приступити до проведення такої перевірки в приміщенні контролюючого органу, ознайомивши представника ФОП ОСОБА_1 з направленням на проведення перевірки в приміщенні ГУ ДПС у Рівненській області. Представник відповідача зазначив, що ФОП ОСОБА_1 оскаржила до суду наказ № 32 від 04.09.2010 про проведення перевірки (справа №460/2301/19), що також є підставою для не допуску до проведення перевірки. При вирішенні судового спор просив врахувати правову позицію Верховного Суду в постанові від 08.08.2018 по справі №820/3059/17 про те, що для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться у банку платника податків, з підстав недопуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства, для накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках товариства, відкритих у банківських установах. З наведених підстав просив відмовити в позові повністю.

29.10.2019 представник позивача подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі № 460/2362/19 до набрання чинності рішенням по справі №460/2301/19.

Ухвалою від 31.10.2019 задоволено клопотання представника позивача та зупинено провадження у справі № 460/2362/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №460/2301/19.

Ухвалою від 02.02.2021 провадження у справі поновлено. Цією ж ухвалою зобов`язано ГУ ДПС у Рівненській області у строк до 08.02.2021 надати документально підтверджені відомості щодо наявності/відсутності підстав для застосування арешту коштів на рахунках платника податків станом на дату поновлення провадження у справі.

У встановлений судом строк позивач доказів на підтвердження існування фактичних підстав для застосування арешту коштів на рахунках платника податків суду не надав.

15.03.2021 позивач подав до суду клопотання, в якому вказав, що відповідно до п.94.19 ст.94 ПК України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з усуненням платником податків причин застосування адміністративного арешту. Оскільки підставою для звернення з позовною заявою слугував недопуск ОСОБА_1 до документальної планової виїзної перевірки на підставі наказу № 32 від 04.09.2019, а платник податків протягом вказаного періоду не допустив контролюючий орган до проведення перевірки, то в Головного управління ДПС у Рівненській області наявні підстави для застосування арешту коштів на рахунках платника податків ОСОБА_1 .

З`ясувавши доводи та аргументи учасників справи, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив такі фактичні обставини справи.

Наказом ГУ ДПС у Рівненській області від 04.09.2019 № 32 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 » згідно з планом-графіком проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік та на підставі ст.ст. 20, 75, 77, 82 ПК України наказано провести документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, тривалістю 10 робочих днів з 17.09.2019 (а.с.7). Копію наказу надіслано засобами поштового зв`язку та вручено позивачу 13.09.2019 (а.с.8).

З направленням на перевірку від 16.09.2019 № 66 ознайомлено представника платника податків 17.09.2019 під підпис в приміщенні ГУ ДПС у Рівненській області, в допуску до перевірки відмовлено, про що складено акт № 15/17-00-33-04/ НОМЕР_1 від 17.09.2019 (а.с.9,13).

18.09.2019 в.о. начальника ГУ ДПС у Рівненській області винесено рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 (а.с.16).

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 відкрито провадження у справі № 460/2301/10 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу № 32 від 18.09.2019 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 у справі № 460/2301/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020, в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу № 32 від 18.09.2019 відмовлено.

Надаючи оцінку встановленим судом фактичним обставинам справи, суд враховує такі джерела права.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 ПК України.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 ПК України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Приписи статті 94 ПК України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Відтак, арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України .

Згідно з пунктом 94.2 статті 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі (пп.94.2.1); фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон (пп.94.2.2); платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (пп.94.2.3); відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством (пп.94.2.4); відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам (пп.94.2.5); платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі (пп.94.2.6); платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу (пп.94.2.7); платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки) (пп.94.2.8); нерезидент розпочинає та/або здійснює господарську діяльність через постійне представництво на території України без взяття на податковий облік, що підтверджується актом перевірки (пп.94.2.9).

Відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Водночас, ПК України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Своєю чергою, відсутність умов для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пунктом 94.2 статті 94 ПК України, за наявності умов, встановлених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, не може бути підставою для відмови у застосуванні арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України є імперативною і обов`язковою до виконання.

Норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Таким чином, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: 1) адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; 2) арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.

Разом з тим, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.04.2020 у справі №802/2067/15-а (№К/9901/9294/18), які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Пунктом 1 Розділу VII Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 №632, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.08.2017 за №948/30816, передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду у разі звернення контролюючого органу до суду.

Судом встановлено, що у підставою для звернення контролюючого органу з позовом про застосування арешту коштів платника податків слугував факт недопуску до проведення документальної планової виїзної перевірки.

З урахуванням наведеного вище, суд відхиляє доводи представника відповідача у відзиві про те, що для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться у банку платника податків, з підстав недопуску перевіряючи до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства, для накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках платника податків, відкритих у банківських установах.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до пп.94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Тобто, в даному випадку адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, може бути застосований судом з метою спонукати платника податків до проведення документальної перевірки та допуску посадових осіб контролюючого органу для проведення документальної перевірки, за наявності законних підстав для її проведення.

Згідно з п.81.1 ст.81 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

В спірній ситуації платник податків не допустив перевіряючи до проведення перевірки на підставі наказу ГУ ДПС у Рівненській області № 32 від 04.09.2019, правомірність якого підтверджена судовим рішенням у справі № 460/2301/19, яке набрало законної сили.

На час вирішення цього судового спору наказ ГУ ДПС у Рівненській області № 32 від 04.09.2019 реалізований не був, у тому числі й після набрання законної сили судовим рішенням у справі № 460/2301/19. Будь-які документально підтверджені відомості щодо внесення змін до наказу ГУ ДПС у Рівненській області № 32 від 04.09.2019 в частині дати початку і тривалості перевірки в матеріалах судової справи відсутні, позивачем не надані.

Разом з тим, за змістом вищевказаного наказу, документальна планова перевірка ФОП ОСОБА_1 підлягала проведенню з 17.09.2019, тривалістю 10 робочих днів.

Отже, суд зазначає, що на час вирішення даного судового спору відсутні підстави для проведення документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ ДПС у Рівненській області № 32 від 04.09.2019, позаяк, враховуючи визначену таким наказом дату початку перевірки та термін її проведення, термін дії такого наказу завершився.

Таким чином, на даний час відсутні підстави для накладення арешту на кошти платника податків з підстав, наведених позивачем у позовній заяві.

Також суд враховує, що відповідно до пункту 94.10 статті 94 ПК України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень на час вирішення судом даного адміністративного спору відсутні відомості про судове рішення, яким підтверджено обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків (відповідача).

У постанові Верховного Суду від 27.03.2018 в справі №813/2316/17 зазначено, що арешт коштів на рахунках платника податків є спеціальною складовою загального арешту майна, який відрізняється виключною процедурою його застосування, та є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого відповідно до положень пунктів 94.2, 94.5 статті 94 Податкового кодексу України. Не підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку унеможливлює право податкового органу на звернення до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках відповідача.

З урахуванням наведеного вище, оцінюючи встановлені судом обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та безпідставним, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Головного управління ДПС у Рівненській області (33023 м. Рівне, вул. Відінська,12, ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про арешт коштів на рахунках платника податку відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2021 року.

Суддя Н.О. Дорошенко