Справа № 400/1979/21
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 р. № 400/1979/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. в порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030

про:визнання бездіяльності протиправною,

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач ) до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (надалі - відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту з нерухомого майна позивача та зобов`язати Центральний відділ Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з усього нерухомого майна позивача, який було накладено постановою від 17.06.2014 року у виконавчому провадженні №41510916, дата державної реєстрації обтяження - 23.06.2014, реєстратор -Реєстраційна служба ММУЮ Миколаївської області, номер запису про обтяження - 6093540.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем було відкрито виконавче провадження №41510916 з виконання виконавчого листа по справі №2-2596/11 від 20.10.2011 року виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з позивача на користь держави в особі Фінансового управління Миколаївської міської ради1176,00 грн. , в якому було накладено арешт на все нерухоме майно, однак вказане виконавче провадження було закінчено 12.02.2015 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»(у старій редакції закону), а саме: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Виконавчий документ повернуто стягувачу. Однак виконавцем не було винесено постанову про зняття арешту з нерухомого майна позивача.

Відповідач відзив не надав, свою позицію по суті позовних вимог не висловив.

Суд відкрив провадження у справі з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Дослідив докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На виконанні у Центральному ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №41510916 з виконання виконавчого листа по справі №2-2596/11 від 20.10.2011 року виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з позивача на користь держави в особі Фінансового управління Миколаївської міської ради 1176,00 грн.

В межах даного виконавчого провадження №41510916 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 41510916 від 17.06.2014 року

12.02.2015 року виконавче провадження закінчено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у старій редакції закону), а саме: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Виконавчий документ повернуто стягувачу.

28.12.2020 року позивач став власником земельної ділянки площею 2 га.

21.01.2021 року зареєстрував речове право на нерухоме майно.

Згодом позивач вирішив скористатись своїм правом щодо користування та розпорядженням своїм майном та передати земельну ділянку в оренду третій особі, однак державний державний реєстратор повідомив позивача про неможливість передачі земельної ділянки в оренду, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна, яке належить позивачу.

24.02.2021 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про зняття арешту з нерухомого майна.

11.03.2021 року відповідач надав відповідь № 14641 на заяву про зняття арешту в якій зазначив, що ВП №33747580 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м.Миколаєва від 20.10.2011 року по справі 2-2596/11 про стягнення з боржника на користь Держави в особі Миколаївської міської ради боргу у сумі 1176,00 грн. Виконавче провадження завершено 27.11.2013 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП №41510916 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м.Миколаєва від 20.10.2011 року по справі 2-2596/11 про стягнення з боржника на користь Держави в особі Фінансового управління Миколаївської міської ради боргу у сумі 1176,00 грн. Виконавче провадження завершено 12.02.2015 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП №47474990 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м.Миколаєва від 20.10.2011 року по справі 2-2596/11 про стягнення з боржника на користь Держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради боргу у сумі 1176,00 грн. Виконавче провадження завершено 27.11.2013 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Також зазначив, що підстав завершення виконавчих проваджень не передбачають зняття арешту з майна боржника, що виключає можливість вжиття заходів щодо припинення арешту майна позивача.

Позивач звертає увагу, що щодо нього відсутні будь-які відкриті виконавче провадження.

Позивач вважає бездіяльність відповідача у частині не скасування арештів у порядку та строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» - неправомірною та такою, що порушує його майнові права, адже наразі він не має можливості розпоряджатися на власний розсуд власним майном.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин; далі - Закон України №606-XIV) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно з приписами статті 50 Закону України №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 року по справі №817/928/17.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен був зняти арешт з майна боржника при закінченні виконавчих проваджень, а також вилучити відповідний запис із реєстру.

З урахуванням викладеного суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що бездіяльність відповідача, яка полягає у не знятті арешту з майна боржника у виконавчому провадженні №41510916 від 17.06.2014 року при закінченні виконавчого провадження є протиправною.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, суд відшкодовує позивачу судові витрати в сумі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 249, 269, 271, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030, ) про зняття арешту з майна - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030, ) щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ).

3. Зобов`язати Центральний відділ Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030, ) зняти арешт з усього нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ), який було накладено постановою від 17.06.2014 року у виконавчому провадженні №41510916, дата державної реєстрації обтяження - 23.06.2014, реєстратор -Реєстраційна служба ММУЮ Миколаївської області, номер запису про обтяження - 6093540.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) відповідно до квитанції № ПН55 від 07.04.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст.255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п.15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України. Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 272 КАС України.

Суддя В. С. Брагар