Справа № 580/3469/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3469/20 Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною відмову командира військової частини НОМЕР_1 у ненаданні позивачу довідки про обставини отримання травми за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстрованого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно призначити та провести службове розслідування щодо обставин отримання травми колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 , яка отримана 12 жовтня 2014 року в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення антитерористичної операції та за його результатами видати довідку за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстрованого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в червні 2020 року повторно направив рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 з проханням провести розслідування обставин отриманої травми (контузії), однак 23 серпня 2020 року командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ № 1171 Про отримання травми ОСОБА_1 . В даному наказі зазначено, що показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення); отримання травми сержантом запасу ОСОБА_1 не встановлено за відсутності достовірних документів про причини і обставини травми. На думку позивача, відповідач порушив норми чинного законодавства при проведенні службового розслідування по факту отримання травми, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року даний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову командира військової частини НОМЕР_1 у ненаданні ОСОБА_1 довідки про обставини отримання травми за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстрованого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повторно призначити та провести службове розслідування щодо обставин отримання травми колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 , яка отримана 12 жовтня 2014 року в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення антитерористичної операції та за його результатами повторно розглянути питання про видачу довідки за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстрованого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовано тим, що оскільки наразі позивач не є ні військовослужбовцем, ні військовозобов`язаним, ні резервістом, то неможливим є проведення службового розслідування згідно чинного законодавства. На момент проходження військової служби ОСОБА_1 до командування Військової частини позивач не звертався та не повідомляв про погіршення стану здоров`я, рапорти не писав, тому будь якої вини зі сторони командування відповідача не вбачається.

Крім того, відповідно до абз.2 п.21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення). У позовній заяві позивач обставини отримання контузії підтверджує лише показами свідків. Жодних підтверджуючих документів отримання контузії позивачем 12 жовтня 2014 року не надано.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, у період з 2014 року по 2015 рік виконував бойові завдання в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

14 травня 2014 року був призваний на військову службу за мобілізацією відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2014 року № 454/2014 року «Про часткову мобілізацію». Службу проходив з 14 травня 2014 року по 09 червня 2015 року у військовій частині польової пошти НОМЕР_2 .

09 червня 2015 року позивача було звільнено з військової служби у запас відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2015 року № 254/2015 року «Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2014 року № 454/2014 «Про часткову мобілізацію».

17 серпня 2015 року позивач був призваний на військову службу за мобілізацією відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 року «Про часткову мобілізацію». Службу проходив з 17 травня 2015 року по 26 січня 2016 року.

26 січня 2016 року позивача було звільнено з військової служби згідно наказу в/ч ПП НОМЕР_3 .

З 16 березня 2016 року по 15 вересня 2016 року проходив службу на підставі контракту. Наказом командира в/ч НОМЕР_4 № 259 від 15 вересня 2016 року позивача було звільнено з військової служби у запас за пунктом б (за станом здоров`я).

12 жовтня 2014 року в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області під час виконання позивачем обов`язків військової служби (бойового завдання), під час безпосередньої участі в районі проведення АТО, підрозділ попав під мінометний обстріл. Одна з мін вибухнула неподалік від позивача, вибуховою хвилею його відкинуло вбік, внаслідок чого він отримав контузію.

Після проходження служби позивач постійно проходив лікування:

- з 15 березня 2017 року по 22 березня 2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Корсунь- Шевченківському ЦПМСД (діагноз: посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія НІ-ІІст. з астено-вегетативним синдромом. Гіпертонічна хвороба II);

- з 19 вересня 2017 року по 26 вересня 2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Корсунь-Шевченківському ЦПМСД (діагноз: посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія НІ-ІІст. з астено-вегетативним синдромом. Гіпертонічна хвороба II. Глаукома);

- з 03 квітня 2018 року по 10 квітня 2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Корсунь-Шевченківському ЦПМСД (діагноз: посттравматична дисциркуляторна енцефалопатія НІ-ІІст. з астено-вегетативним синдромом. Відкритокутова глаукома IIIА. Остеохондроз ПВХ з корінцевим синдромом. Гіпертонічна хвороба II);

- з 30 жовтня 2018 року по 09 листопада 2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ Черкаський обласний Госпіталь Ветеранів війни ЧОР (діагноз: наслідки мінно-вибухової травми (2014 році) у вигляді дисциркуяторної енцефалопатії І-ІІ ст., цефалічний, вестибуло-атаксичний, вегето-дистонічний синдроми, невропатія слухових нервів. Остеохондроз хребта, хронічна цервікокраніалгія, акропарестезія рук, хронічна люмбоішалгія справа. Абсолютна глаукома лівого ока. Сенсоневральна туговухість II ст. Вогнищевий дерматит).

- з 24 травня 2019 року по 10 червня 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ Черкаський обласний Госпіталь Ветеранів війни ЧОР (діагноз: наслідки мінно-вибухової травми (2014 році) у вигляді дисциркуяторної енцефалопатії І-ІІ ст., цефалгічний, вестибуло-атаксичний, вегето-дистонічний синдроми, невропатія слухових нервів. Остеохондроз, деформуючий спондильоз, спондилоартроз ПВХ. Абсолютна глаукома лівого ока. Сенсоневральна туговухість II ст. Хронічний бронхіт ст. н/ремісії).

- з 28 листопада 2019 року по 14 грудня 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ Черкаський обласний Госпіталь Ветеранів війни ЧОР (діагноз: наслідки перенесеної МВТ (2014 році) ЗЧМТ, акубаротравма анамнестично) у вигляді ХІМ І-ІІ ст. змішаного генезу з цефалгічним, церебрастенічним, вираженим антено-невротичним синдромами. Двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість 2 ст. Остеохондроз хребта, ускладнений кило м/х диску L4-L5; протрузіею м/х диску L1-L2, спондильозом та спондилоартрозом, хр. полірадикулярний больовий синдром. Хр.панкреатит. Правобічний тендовагініт плечового суглобу).

14 липня 2019 року позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 (правонаступника військової частини НОМЕР_2 ) з рапортом про видачу наказу про призначення розслідування обставин травми (контузії), отриманої 12 жовтня 2014 року в с. Миколаївка Волноваського району Донецької області. До рапорту додано копію виписки епікризу з висновком ВЛК № 1842 від 07 вересня 2016 року та пояснення свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про обставини отримання контузії.

16 вересня 2019 року позивач отримав копію наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 1533 «Про не підтвердження факту отримання травми колишнім військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_2 сержантом запасу ОСОБА_1 ».

В даному наказі зазначено: з метою підтвердження факту отримання травми сержантом запасу ОСОБА_1 запропонувати йому надіслати на адресу військової частини НОМЕР_1 для підтвердження даного факту наступні документи: витяги з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 про зарахування до списків особового складу частини на сержанта ОСОБА_1 , капітана ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_2 , призначення їх на посаду та виключення із списків особового складу частини, на всіх військовослужбовців що надавали пояснення та перебували 12 жовтня 2014 року в селі Миколаївка, Волноваського району Донецької області, підтвердження про знаходження вищезазначених військовослужбовців на взводних опорних пунктах (витяги з журналу бойових дій).

Отримавши документи, які були зазначені в наказі № 1533 від 16 вересня 2019 року, позивач в червні 2020 року повторно направив рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 з проханням провести розслідування обставин отриманої травми (контузії).

23 серпня 2020 року командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ № 1171 Про отримання травми ОСОБА_1 . В даному наказі вказано, що показання свідків не є підставою для встановлення у військовослужбовців (колишніх військовослужбовців) факту перенесеного захворювання, травми (контузії, каліцтва, поранення). А в ч.2 даного наказу зазначено: Отримання травми сержантом запасу ОСОБА_1 не встановлено за відсутності достовірних документів про причини і обставини травми.

Позивач, вважаючи, що відповідачем грубо порушено його права, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходив з такого.

Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч.1 статті 1 Закону).

Відповідно до ч.1 статті 2 Закону України № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч.1 статті 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Пунктом 6.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі Наказ №402) вказано визначений перелік документів, які подаються на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК у мирний час. Також зазначено, що на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтва, одержаних у період проходження ними військової служби, - оригінал довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) є обов`язковою для прийняття військово-лікарською комісією постанови про причинний зв`язок поранення (контузії, каліцтва) з проходженням військової служби.

З форми зразка Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), визначеної у Додатку № 5 до Наказу № 402, вбачається, що підставою для складення довідки є акт розслідування, проведеного згідно з наказом командира військової частини.

Порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями і військовозобов`язаними, які призвані на збори (далі - військовослужбовці), професійних захворювань, отриманих ними під час проходження військової служби (зборів), та аварій, що сталися у військових частинах, військово-навчальних закладах, установах, організаціях Збройних Сил України, структурних підрозділах центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - військові частини) передбачено Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, (далі - Інструкція №36).

Відповідно до п. 1 розд. 11 Інструкції №36 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища, що сталися під час виконання ним обов`язків військової служби, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень (заподіяних іншою особою), гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також випадки смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Згідно п.5 розділу 11 Інструкції №36 командир військової частини, який отримав повідомлення про нещасний випадок, у свою чергу зобов`язаний: негайно через засоби зв`язку повідомити про нещасний випадок (зникнення, смерть) старшого командира (начальника) та протягом доби надати йому письмове повідомлення за формою НВ-1 згідно з додатком 2 до цієї Інструкції (далі - повідомлення за формою НВ-1); у разі зникнення або смерті військовослужбовця внаслідок нещасного випадку протягом доби повідомити його батьків або близьких родичів; залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок (виконання робіт, пожежа, аварія автотранспорту, гостре професійне захворювання або отруєння тощо), - протягом доби надіслати повідомлення за формою НВ-1 до відповідного військового органу нагляду (за безпечним веденням робіт, пожежний, безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічний тощо), а у передбачених законодавством випадках, - повідомити Військову службу правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) та (або) відповідного військового прокурора; якщо потерпілий військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини, повідомити протягом доби через засоби зв`язку його командира та надіслати повідомлення за формою НВ-1; протягом доби призначити комісію з розслідування нещасного випадку чисельністю не менш як три особи у складі голови комісії (яким є один із його заступників) та членів - командира батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, - фахівців профільних служб (озброєння, тилу, пожежної, автомобільної, інженерної, медичної тощо); забезпечити належні умови для роботи комісії (надати приміщення, засоби зв`язку, оргтехніку, автотранспорт, канцелярське приладдя тощо), а також залучених до роботи експертів, інших спеціалістів та сприяти роботі комісії з метою своєчасного і об`єктивного проведення розслідування нещасного випадку.

За п.8 розділу 11 Інструкції №36 комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом п`яти діб з моменту її утворення. Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана: обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо; з`ясувати обставини та причини, що призвели до нещасного випадку, установити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів (законів, військових статутів, положень, правил, інструкцій, настанов тощо), а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; скласти акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою НВ-2 згідно з додатком 3 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-2) та акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3 згідно з додатком 4 до цієї Інструкції у разі, якщо нещасний випадок (смерть) визнаний комісією з розслідування таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, і надати їх командиру військової частини на затвердження. Акти підписуються головою комісії та її членами. У разі незгоди зі змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою НВ-2, як його невід`ємну частину. До акта додаються письмові пояснення свідків, потерпілого, а за потреби також схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації та інші документи, що характеризують місце події (устаткування, машини, апаратура, територія, будівля тощо), медичний висновок щодо діагнозу потерпілого, наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.

Згідно п.9 розділу 11 Інструкції №36 якщо нещасний випадок визнаний комісією з розслідування таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, на затвердження командиру військової частини надається тільки акт за формою НВ-2.

Відповідно до п. 17 розділу 11 Інструкції №36 командир військової частини у строк до п`яти діб після закінчення розслідування затверджує акти за формами НВ-2 та НВ-3. Затверджені акти разом з матеріалами розслідування зберігаються у діловодстві військової частини, а їх завірені копії надаються (надсилаються): безпосередньому командиру; начальнику відповідного військового органу нагляду чи контролю; командиру підрозділу (батальйону, дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де проходить службу потерпілий внаслідок нещасного випадку військовослужбовець; командиру підрозділу (служби, роти, батареї, ланки тощо), де проходить службу потерпілий внаслідок нещасного випадку військовослужбовець, для вручення потерпілому або особі, яка представляє його інтереси; командиру військової частини, у штаті якої перебуває потерпілий, якщо військовослужбовець був тимчасово відряджений з цієї військової частини.

Отже, як вбачається з аналізу наведених норм законодавства та вірно встановлено судом першої інстанції, у разі настання нещасного випадку з військовослужбовцем командування частини зобов`язано провести розслідування та скласти відповідний акт.

Відповідно до п.18 розділу ІІ Інструкції №36 за результатами розслідування командир військової частини видає наказ. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом №402.

З наявних матеріалів справи встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 по факту ймовірного отримання травми позивачем в зоні проведення антитерористичної операції було проведено службове розслідування двічі: відповідно до акту службового розслідування №22501 від 13 вересня 2019 року та наказу командира військової частини НОМЕР_5 №1533 від 16 вересня 2019 року, з метою підтвердження факту отримання травми ОСОБА_1 було запропоновано надіслати на адресу військової частини НОМЕР_1 витяги з наказів про проходження служби на свідків, які підтверджували отримання травми, а також підтвердження про перебування даних осіб на взводних опорних пунктах (витяги з журналу бойових дій).

Надалі 01 липня 2020 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов черговий рапорт від ОСОБА_1 з доданими документами. Командуванням частини було знову прийнято рішення щодо проведення службового розслідування №20295 від 03 серпня 2020 року, за результатами якого згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1171 від 23 серпня 2020 року факт отримання травми позивачем не підтвердився.

Таким чином, на виконання вимог чинного законодавства, командиром військової частини НОМЕР_1 видавалися накази за результатами проведення службового розслідування. При цьому, отримання травми сержантом запасу ОСОБА_1 не встановлено за відсутності достовірних свідчень про причини і обставини травми.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що, за твердженням позивача, наявні у нього захворювання є наслідком отримання ним травми у 2014 році під час несення військової служби, а саме під час перебування у Донецькій області у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації.

Однак, відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України №36 від 06 лютого 2001 року, на яку посилався позивач та якою керувався суд першої інстанції, ця дія цієї Інструкції поширюється на всі військові частини та на всіх військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення антитерористичної операції.

Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців внаслідок бойових уражень або дій з боку противника є бойовими людськими втратами і обліку, як нещасні випадки, не підлягають.

Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення антитерористичної операції, але не пов`язані з бойовими ураженнями або діями з боку противника, розслідуються згідно з вимогами цієї Інструкції.

У зв`язку з наведеним командуванням військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення про проведення службового розслідування відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №608 від 21 листопада 2017 року. Застосування відповідачем саме наведеного нормативно-правового акту, а не того, яким свою позицію обґрунтовував позивач, не було підставою заявлення розглядуваного позову.

Службовими розслідуваннями вх. №22501 від 13 вересня 2019 року, вх. №20295 від 03 серпня 2020 року, які проводились з метою з`ясування отримання або не отримання ОСОБА_1 травм під час несення військової служби, а саме під час перебування у Донецькій області у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації, не підтверджено отримання травми позивачам під час проходження військової служби в зоні АТО на території Донецької та Луганської областей.

Слід також зазначити, що на момент проходження військової служби ОСОБА_1 до командування військової частини він не звертався та не повідомляв про погіршення стану здоров`я, рапорти не писав, про що сам зазначає у позовній заяві.

Таким чином, відповідачем виконано свій обов`язок по відношенню до позивача та за результатами розгляду його рапортів проведено службові розслідування, про що виносилися відповідні накази та акти. Тому у суду немає підстав вважати, що командуванням військової частини було порушено права ОСОБА_1 . При цьому незгода позивача з висновками проведених службових розслідувань сама по собі не є підставою для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для його скасування.

У зв`язку з цим колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п.2 ч.1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом ч.1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 20 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев