Справа № 200/2854/21-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 р. Справа№200/2854/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівсько - Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення нарахованої пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2021 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костянтинівсько - Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.Ціолковського, 25) про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати заборгованості з пенсії за період з 01.08.2016 року по 31.08.2019 року у розмірі 65504,03 грн., стягнення нарахованої суми пенсії у розмірі 65504,03 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває на обліку в Костянтинівсько - Дружківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як внутрішньо переміщена особа. За період з 01.08.2016 року по 31.08.2019 року пенсія їй не виплачувалась. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її конституційні права на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на адміністративний позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтував тим, що позивач перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа. Виплату пенсії було призупинено з 01.08.2016 року на підставі інформації, отриманої з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, утримувачем якої є Міністерство соціальної політики України, що передбачає п.5 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Заборгованість за період з 01.08.2016 року по 31.07.2017 року та з 01.11.2017 року по 31.05.2019 року в сумі 65504,03 грн. нарахована та щомісяця при формуванні потреби на виплату пенсії враховується у відомості нарахування в загальну суму боргу. З 01.09.2019 року здійснюється поточна виплата пенсії.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку у Костянтинівсько - Дружківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як внутрішньо переміщена особа.

Представником позивача надіслано адвокатський запит до Костянтинівсько - Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області стосовно розміру нарахованої суми заборгованості з пенсійних виплат.

Відповідно до відповіді від 05.03.2021 року управлінням було повідомлено наступне. Розмір нарахованої суми заборгованості з пенсійних виплат ОСОБА_1 за період з 01.08.2016 року по 31.08.2019 року складає 65504,03 грн. Поточна виплата пенсії здійснюється з 01.09.2019 року (а.с.8).

Відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії №2763 позивачу у період з 01.08.2016 року по 31.05.2019 року нараховані, однак не виплачені пенсійні виплати у розмірі 65504, 03 грн. (а.с.22).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Право позивача на отримання пенсії відповідачем не заперечується.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені ч.1 ст.49 вказаного Закону, згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, припинення виплати пенсії можливе лише на підставі відповідного рішення, що прийнято органом Пенсійного фонду або судом, і лише з підстав визначених статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перелік яких є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав виключно у випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Враховуючи наведене, орган Пенсійного фонду безпідставно не виплачує позивачу пенсію.

В даному спорі наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв`язку з трудовою діяльністю, і потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, які не передбачені законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікації особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 8, ч.2 ст. 19 Конституції України).

Припинення виплати пенсії позивачу відбулося не у спосіб, що передбачений законом, і з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд при розгляді справи № 805/402/18-а.

Крім того, як на підставу невиплати заборгованості з пенсії, відповідач у відповіді від 05.03.2021 року посилається на абз.21 п.1 постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05.11.2014 року, у якій вказано, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. До теперішнього часу зазначеного окремого порядку Кабінетом Міністрів України не визначено (а.с.8).

Такі посилання відповідача суд не приймає до уваги, оскільки відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України для виплати пенсії за минулий період, не є передбаченою законом підставою для невиплати пенсії, а Постанова КМУ № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» є підзаконним нормативно-правовим актом, яка обмежує встановлені законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини зазначив, що в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття "майно" охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (п. 74 рішення від 02.03.2005 року у справі "Von Maltzan and Others v. Germany"). Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність. Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань".

Невиплатою позивачу пенсії за певний період з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відбулося втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним та порушило право позивача на отримання пенсії, на що він мав законні очікування.

Водночас, судом встановлено, що період нарахованої, однак невиплаченої пенсії становить з 01.08.2016 року по 31.05.2019 року у розмірі 65504, 03 грн. , а не як помилково зазначає позивач з 01.08.2016 року по 31.08.2019 року, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо невиплати заборгованості з пенсії за період з 01.08.2016 року по 31.05.2019 року у розмірі 65504,03 грн. підлягає визнанню протиправною, а порушені права захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої суми пенсії у розмірі 65504,03 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року сплату судового збору відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що позивачем при поданні до суду адміністративного позову судовий збір не сплачувався, а ухвалою суду від 22.03.2021 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, зважаючи на часткове позовних вимог немайнового характеру, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню до Державного бюджету з позивача сума судового збору 454,00 грн. та за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - сума судового збору 454,00 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог майнового характеру, підлягає стягненню до Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - сума судового збору у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Костянтинівсько - Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул.Ціолковського, 25) про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати заборгованості з пенсії за період з 01.08.2016 року по 31.08.2019 року у розмірі 65504,03 грн., стягнення нарахованої суми пенсії у розмірі 65504,03 грн. - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Костянтинівсько - Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25) щодо невиплати заборгованості з пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) за період з 01.08.2016 року по 31.05.2019 року у розмірі 65504 (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот чотири) грн. 03 коп.

Стягнути з Костянтинівсько - Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) нараховану суму пенсії у розмірі 65504 (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот чотири) грн. 03 коп.

У задоволенні решти частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Костянтинівсько - Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 21.04.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая