Справа № 380/7092/20
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/7092/20 пров. № А/857/5311/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Бруновської Н.В., Довгої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року, ухвалене суддею Потабено В.А. у м.Львові о 09:11, у справі №380/7092/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними і скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якому просив визнати протиправними і скасувати постанови ВП №59522638 від 11.08.2020 та ВП №59522801 від 11.08.2020 головного державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Петречка Ярослава Тарасовича.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що в межах спірних правовідносин прийняття державним виконавцем постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.08.2020 в межах виконавчих проваджень ВП №59522638, ВП №59522801 (зведене виконавче провадження № 59611250) не встановлено порушень прав позивача. Натомість, за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач діяв відпьвідно до повноважень та у спосіб, що передбачені Контитуцією та законами України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій) та неупереджено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивача оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом не враховано доводи позивача щодо протиправності постанов державного виконавця та не застосовано норми Конституції, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенції про захист заробітної плати.

Зокрема, покликаючись на положення ч.1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», вказує на те, що постанова державного виконавця №450/1636/18 про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на дітей в сумі 10369,90 грн не стосується стягнення періодичних платежів, відповідачем не доведено факту відсутності у боржника коштів на рахунках в банках чи нерухомого майна, відсутність якого може слугувати підставою для звернення стягнення на заробітну плату, відтак, на думку скаржника, позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця ВП№59522801 від 11.08.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника підлягали безумовному задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у Пустомитівському РВ ДВС на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №59611250, боржником в якому є ОСОБА_1

Пустомитівським районним судом Львівської області видано 2 виконавчих листи :

- № 450/1636/18 від 04.07.2019 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 додаткових витрат на дітей в сумі 10369,90 грн.

- № 450/1636/18 від 04.07.2019 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на тримання двох дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.05.2018 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

11.08.2020 Головним державним виконавцем Пустомитівського РВ ДВС Петречком Я.Т. при примусовому виконанні вказаних виконавчих листів винесено постанову ВП №59522801 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 та постанову ВП №59522638 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Зі змісту даних постанов вбачається, що згідно відповіді на запит державного виконавця до Пенсійного фонду України, боржник працює у ТзОВ Транспортна сервісна компанія.

ОСОБА_1 , вважаючи постанови, прийняті головним державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Петречком Ярославом Тарасовичем про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №59522638 від 11.08.2020 та ВП №59522801 від 11.08.2020 про звернення протиправними, звернувся до суду з вимогою про їх скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваних постанов, (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Обов`язки і права виконавців, обов`язковість вимог виконавців визначені статтею 18 Закону № 1404-VІІІ, зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята).

Оскільки постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59522638 від 11.08.2020 та ВП №59522801 від 11.08.2020 за виконавчими листами № 450/1636/18 від 04.07.2019 не є предметом оскарження в межах спірних правовідносин, відтак правомірність їх прийняття дослідженню судом не підлягає.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника врегульовано розділом ІХ Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.1 ст. 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Частиною 2 цієї статті за іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (ч. 3 с.68 Закону № 1404-VIII).

Отже, умовою стягнення на заробітну плату є виконання рішень про стягнення періодичних платежів; умовою стягнення на заробітну плату за іншими виконавчими документами без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника є письмова заява стягувача або виконавчий документ, сума стягнення за яким не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону № 1404-VIII підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

При цьому, розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ч. 1 ст. 70 Закону).

За правилами ч. 2 ст. 70 Закону із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону № 1404-VІІІ порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч.1 цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини.

Таким чином, чинним законодавством прямо передбачено стягнення аліментів за рахунок заробітної плати боржника.

Так, державним виконавцем було отримано від Пенсійного фонду України відповідь на запит, з якої встановлено, що ОСОБА_1 отримує працює та отримує дохід у ТзОВ «Транспортна сервісна компанія»

На підставі отриманої інформації, приватним виконавцем 11.08.2020 було винесено постанову ВП №59522801 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в розмірі 20% з виконання виконавчого документу виконавчого листа №450/1636/18, виданого 04.07.2019 Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення додаткових витрат на дітей в сумі 10369,90 грн, що не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати, та постанову ВП №59522638 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.05.2018 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто на виконання рішення про стягнення періодичних платежів.

Отже, оскаржувані постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника винесені головним державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Петречком Я.Т. відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості рішень відповідача на відповідність критеріям правомірності, визначених ч.2 ст. 2 КАС України.

Натомість доводи ОСОБА_1 , якими він обгрунтовує протиправність оскаржуваних постанов, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що вказують на довільне тлумачення норм закону.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимогст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 242, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року у справі №380/7092/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Постанова складена в повному обсязі 20.04.2021.