Справа № 380/326/21
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/326/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/326/21 за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Вулецьке», про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_1 - власника земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0104 на АДРЕСА_1 за власні кошти знести самочинно збудований без отримання дозвільних документів на будівництво та погодженої проектної документації 2-х поверховий з мансардою цегляний будинок на земельній ділянці на АДРЕСА_1 на місці демонтованого старого будинку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на території Львівського комунального підприємства «Вулецьке» (надалі - ЛКП «Вулецьке») Франківської районної адміністрації Львівської міської ради розташований будинок (особняк) № 2 на вул. Бойківській у м. Львові.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно від 29.12.2020 № 239158582 встановлено, що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (Відповідач). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, житловий будинок загальною площею 294, 3 кв. м., житловою площею 143,0 кв. м., земельна ділянка місця розташування кадастровий номер: :05:003:0104, дата державної реєстрації - 30.03.2019 на підставі договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки серія та номер: 95 виданий 30.03.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ЛВ 39 виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові.

З довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 11.12.2020 № 2395 видана ЛКП «Вулецьке» вбачається, що буд. АДРЕСА_1 - особняк, із наявної в ЛКП інформації загальною площею 58,90 кв. м. і складається з 2 кімнат житл. Площ. 32,40 кв.м., зареєстрованих осіб немає.

Комісією ЛКП «Вулецьке» виявлено, що ОСОБА_1 , самочинно збудовано цегляний будинок з влаштованими бетонними сходами на тротуарі загального користування на АДРЕСА_1 .

03.09.2019 власнику буд. АДРЕСА_1 наручно видано попередження ЛКП «Вулецьке» щодо надання власником дозвільних документів на реконструкцію вказаного будинку. Вказане попередження 03.09.2019 року отримано ОСОБА_2 , що посвідчено підписом на примірнику попередження ЛКП.

12.09.2019 ЛКП «Вулецьке» видано акт-попередження гр. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 про те, що на місці демонтованого вищезазначеного будинку самовільно розпорядчі роботи по влаштуванню фундаменту для будівництва нового будинку. Встановлено, що самовільне будівництво виявлено у вересні 2019 року, будівельні роботи розпочато у вересні 2019 року. На день перевірки виконані такі роботи: влаштовано опалубка, залиття бетону.

28.10.2019 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові надано відповідь вих. № 4-0006-360, про те, що ІДАБК у м. Львові в межах повноважень розглянула звернення Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26.09.2019 34-35-3277, щодо законності будівництва на АДРЕСА_1 та повідомили, що Інспекцією проведено позапланову перевірку об`єкта будівництва на АДРЕСА_1 . Під час перевірки встановлено, що власником земельної ділянки проведено будівельні роботи з будівництва житлового будинку без дозвільних документів, які надають право на виконання будівельних робіт, чим порушено п.1 ч. 1ст. 34, ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011р.№ 466. За наслідками позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю, посадовою особою Інспекції 10.10.2019 складено акт перевірки, протокол про адміністративне правопорушення, припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт.

28.12.2020 комісія в ЛКП «Вулецьке» з виходом на місце склали акт на предмет візуального обстеження буд. АДРЕСА_1 , в результаті встановили, що власник вказаного будинку п. 2 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 09.11.2020 № 525 не виконала, про що і складено відповідний акт.

Міжвідомча комісія Франківської районної адміністрації Львівської міської ради видала розпорядження від 09.11.2020 № 525 «Про знесення самочинно збудованого цегляного будинку а АДРЕСА_1 з влаштованими бетонними сходами на тротуарі загального користування», яким п. 2 ОСОБА_1 - власнику земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0104 на АДРЕСА_1 рекомендувати в у місячний термін за власні кошти знести самочинно збудований без отримання дозвільних документів на будівництво та погодженої проектної документації 2-х поверховий з мансардою цегляний будинок на земельній ділянці на АДРЕСА_1 на місці демонтованого старого будинку, влаштовані бетонні сходи до будинку за рахунок площі частини тротуару загального користування та відновити тротуар загального користування.

Пунктом 3 даного розпорядження у випадку невиконання вимог п. 2 розпорядження, через спеціалізовану організацію здійснити демонтаж самочинно влаштованих бетонних сходів до будинку на АДРЕСА_1 за рахунок площі частини тротуару загального користування. Відновити тротуар. Проведення демонтажу оформити відповідними актом.

Відповідно до Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 01.11.2016 № 977 (зі змінами та доповненнями) до повноважень Франківської районної адміністрації віднесено здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам, а також прилеглих територій; розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо).

Відповідно до вказаного Положення Франківська районна адміністрація має право звертатися у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами щодо фактів самочинного будівництва ,з інших справ, які виникають у процесу здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач проти позову заперечила, з підстав, що за змістом статті 38 Закону У країни «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Як вбачається із змісту адміністративного позову, вимогою у даній справі є зобов`язання відповідача знести об`єкт самочинного будівництва. Однак, відповідно до частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України для задоволення позову про зобов`язання знести самочинне будівництво необхідно встановити наявність таких фактів як: неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

В даній справі позивачем не надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Крім того, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Проте, рішення суду щодо проведення перебудови відсутнє.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 17 липня 2018 року у справі №820/3183/16, від 06 березня 2019 року у справі №814/2645/15, від 06 березня 2019 року у справі №810/5680/15.

Отже, застосування до відповідача, зобов`язання щодо знесення самочинно збудованого об`єкта є передчасним та не співмірним заходом, оскільки позивачем не використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідачка стверджує про відсутність підстав для задоволення позову про знесення самочинного будівництва, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що усунення порушень містобудівного законодавства можливо виключно шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва або доказів неможливості реконструювати його відповідним чином, тому вимоги про знесення є передчасними. Крім того, аналізуючи зміст актів перевірки та приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, можна дійти висновку, що вони не містять даних щодо визнання такого об`єкта як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою.

Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №807/62/16.

Крім того, відповідачкою, проведено реконструкцію належної їй будівлі, яка розташована на приватній земельній ділянці, з подачею декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львова 24.11.2020 за № ЛВ39, що свідчить про вжиті заходи для належного узаконення здійснюваної реконструкції будівлі. У відповідача наявний технічний паспорт на об`єкт нерухомості - індивідуальний житловий будинок садибного типу на АДРЕСА_1 від 30 жовтня 2020 року, який містить інформацію про технічні характеристики будівлі.

Відповідачкою набуте право власності на об`єкт нерухомості - індивідуальний житловий будинок садибного типу на вулиці Бойківській, 2 у місті Львові у передбаченому статтею 331 Цивільного кодексу України, статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку, зокрема, на підставі поданої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка була зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львова 24.11.2020 за №ЛВ39, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 235793710.

Таким чином, відповідачка є законним власником індивідуального житлового будинку садибного типу на АДРЕСА_1 , і право власності на зазначене нерухоме майно належним чином оформлене та зареєстроване за відповідачем у встановленому чинним законодавством порядку, відсутні підстави для віднесення вказаного нерухомого майна до об`єктів самочинного будівництва, і як наслідок, відсутні підстави для його знесення.

Треті особи у справі, пояснень по суті спору не надали, хоча були належним чином повідомленні про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 04 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням сторін.

Судом встановлені наступні обставини:

09.11.2020 року Міжвідомча комісія Франківської районної адміністрації Львівської міської ради видала розпорядження за № 525 «Про знесення самочинно збудованого цегляного будинку а АДРЕСА_1 з влаштованими бетонними сходами на тротуарі загального користування», яким п. 2 ОСОБА_1 - власнику земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0104 на АДРЕСА_1 рекомендовано у місячний термін за власні кошти знести самочинно збудований без отримання дозвільних документів на будівництво та погодженої проектної документації 2-х поверховий з мансардою цегляний будинок на земельній ділянці на АДРЕСА_1 на місці демонтованого старого будинку, влаштовані бетонні сходи до будинку за рахунок площі частини тротуару загального користування та відновити тротуар загального користування.

19.11.2020 року відповідачкою подано декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львова 24.11.2020 за № ЛВ39.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач просить суд зобов`язати відповідачку - власника земельної ділянки кадастровий номер :05:003:0104 на АДРЕСА_1 за власні кошти знести самочинно збудований без отримання дозвільних документів на будівництво та погодженої проектної документації 2-х поверховий з мансардою цегляний будинок на земельній ділянці на АДРЕСА_1 на місці демонтованого старого будинку.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про зобов`язання за власні кошти знести самочинно збудований без отримання дозвільних документів на будівництво та погодженої проектної документації з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно із 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

2. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

3. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

4. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

5. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

6. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

7. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка подана в паперовій формі, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Судом враховуються заперечення відповідачки про те, що нею набуте право власності на об`єкт нерухомості - індивідуальний житловий будинок садибного типу на вулиці Бойківській, 2 у місті Львові у передбаченому статтею 331 Цивільного кодексу України, статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядку, зокрема, на підставі поданої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка була зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львова 24.11.2020 за №ЛВ39, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 235793710. Позивачем вказана обставина не спростована.

Згідно з ст. 19 Конституції України, Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що позивач відповідно до Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 01.11.2016 № 977 (зі змінами та доповненнями) вправі здійснювати контроль за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам, а також прилеглих територій; розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо). Відповідно позивач має право звертатися у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами щодо фактів самочинного будівництва, з інших справ, які виникають у процесу здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частинами 1, 4 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Таким чином, вказаною нормою визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, у тому числі на нерухоме майно, є наявність підтвердженого належними доказами права власності позивача щодо нерухомого майна, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права. По суті набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в статті 317 ЦК України.

Отже, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав.

Наведене на думку суду є втіленням запровадженого в Україні у сфері обігу нерухомості «принципу внесення», в силу якого право, яке підлягає реєстрації, виникає в момент такої реєстрації. Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір), акт тощо) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.

З цих підстав судом не враховуються аргументи позивача, оскільки задоволення судом таким позовних вимог, призведе до вирішення питання про знесення об`єкта нерухомості, як об`єкта цивільних прав відповідача, що по суті не узгоджується із приписами ст. 376 ЦК України.

З огляду на визначений законодавством порядок набуття речових прав на нерухомість та принцип презумпції правомірності набуття права власності, вищевказаний спосіб набуття відповідачем права власності, тощо, в сукупності унеможливлюють задоволення заявлених позовних вимог.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл. Ринок, 1), Львівського комунального підприємства «Вулецьке» (79026, м. Львів, вул. Бр. Тимошенків, 2а), про зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 20.04.2021 року.

Суддя Гавдик З.В.