Справа № 120/7631/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 квітня 2021 р. Справа № 120/7631/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Слюсар О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Вінниці клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2020 поштовими засобами зв`язку до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до "Могилів-Подільської районної державної адміністрації в особі керівника підприємства" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно зі штампом на поштовому конверті позовна заява здана на пошту 04.12.2020.

Відповідно до прохальної частини вказаної позовної заяви позивач заявляв такі позовні вимоги:

1) визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень в особах уповноважених посадових осіб Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області на оформлення та видачу позивачу дублікату його трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 02.04.2019, з врахуванням внесеного запису про звільнення за п/н 17-18, у зв`язку з порушенням норм, визначених статтею 47 Кодексу законів про працю України, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 131 від 02 березня 1994 року, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, щодо оформлення дублікату трудової книжки позивача та затримки у видачі дублікату трудової книжки позивача з вини відповідача;

2) зобов`язати уповноважених посадових осіб Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області протягом трьох робочих днів після набрання законної сили рішенням суду у даній справі вчинити дії з оформлення належним чином та видачі позивачу дублікату його трудової книжки з дотриманням норм, визначених статтею 47 Кодексу законів про працю України, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 131 від 02 березня 1994 року, пунктами 2.3, 2.4, 2.10, 2.26 та 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 26.03.2018 його звільнено з посади головного спеціаліста-юрисконсульта апарату Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області на підставі наказу т.в.о. керівника апарату Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області від 23.03.2018 № 19-к. Наказом керівника апарату Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області від 19.09.2019 № 55-к внесено зміни до наказу від 23.03.2018 № 19-к про звільнення позивача, а саме пункт 1 наказу доповнено цифрами та словами "пункт 4 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу"".

В подальшому, на підставі наказу № 55-к від 19.09.2019 до трудової книжки відповідача було внесено зміни про його звільнення за п/н 18 від 04.11.2020 в такій редакції: "Внести зміни в запис № 17 від 26.03.2018, доповнивши його словами та цифрами пункт 4 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу"".

Вважаючи внесені зміни до трудової книжки такими, що порушують порядок оформлення та внесення запису про звільнення з роботи, позивач неодноразово звертався до керівника Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області з проханням вплинути на протиправні, на думку позивача, дії підлеглих йому посадових осіб райдержадміністрації. Однак звернення позивача були проігноровані.

Позивач вважає, що внесення доповнень до записів у його трудовій книжці без дотримання вимог чинного законодавства порушує його право на працевлаштування, а тому звертається до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 14.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення (отримання) копії ухвали, зокрема, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з наведенням поважних причин його пропуску та наданням доказів на їх підтвердження в частині оскарження дій відповідача щодо оформлення дубліката трудової книжки позивача та внесення до нього запису за № 17, вчинених 02.04.2019.

29.12.2020 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в новій редакції.

Відповідно до нової редакції позовної заяви позивач визначив відповідачем Могилів-Подільську районну державну адміністрацію Вінницької області та пред`явив наступні позовні вимоги:

1) про визнання протиправними дій відповідача під час внесення записів за п/н 17 та 18 до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 02.04.2019 за підписом уповноваженої особи щодо недійсності внесених записів за п/н 17 та 18 у зв`язку з невідповідністю вимогам п.п. 2.3, 2.4, 2.10, 2.26, 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року та невідповідності трудової книжки позивача серії АР № 025144, виданої 02.04.2019 зразку бланка трудової книжки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1994 року № 131, та зобов`язання відповідача негайно, з наступного дня після набрання законної сили рішенням суду у даній справі, вчинити дії з оформлення належним чином та видачі позивачу дублікату його трудової книжки у відповідності до постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 131 від 02 березня 1994 року, пунктами 2.3, 2.4, 2.10, 2.26 та 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року;

2) про зобов`язання відповідача негайно, з наступного дня після набрання законної сили рішенням суду у даній справі, видати розпорядчий акт про утворення комісії по трудовим спорам з визначенням повноважень, затвердити її посадовий склад для розгляду трудових спорів, пов`язаних із застосуванням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року;

3) про зобов`язання відповідача негайно, з наступного дня за днем утворення комісії з трудових спорів, призначити перше засідання утвореної комісії з трудових спорів з поставленням на розгляд питання про застосування Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, у зв`язку з неможливістю узгодження питання оформлення та видачі трудової книжки позивачу після його звільнення з роботи;

4) про зобов`язання відповідача негайно, з наступного дня після набрання законної сили рішенням суду у даній справі, вчинити дії з організації обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них, в тому числі організація закупівлі в спосіб, на умовах та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1994 року № 131;

5) про зобов`язання відповідача негайно, з наступного дня після набрання законної сили рішенням суду у даній справі, вчинити дії з приведення у відповідність наказу т.в.о. керівника апарату Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області від 23.03.2019 № 19-к "Про звільнення ОСОБА_1 " шляхом видання нового наказу про звільнення позивача із зазначенням причини звільнення та підстави до звільнення з виключенням переліку статей, внесення яких до такого наказу не передбачено законодавством, з метою забезпечення належного оформлення дублікату трудової книжки позивачу.

Крім того, безпосередньо у тексті уточненої позовної заяви позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду з окремими позовними вимогами, зокрема щодо оскарження дій відповідача із внесення до дубліката трудової книжки від 02.04.2019 запису за № 17. При цьому позивач зазначає, що запис за № 18 від 04.11.2020 був внесений відповідачем після неодноразових звернень та скарг позивача щодо неправомірності внесення запису за № 17. Тобто записи за №№ 17 та 18 в сукупності утворюють цілісніть запису про звільнення позивача з публічної служби, який внесено з істотним порушенням вимог чинного законодавства, що і зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

В ухвалі від 01.02.2021 про відкриття провадження у цій адміністративній справі суд дійшов висновку, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду належить вирішити в судовому засіданні за участю сторін, оскільки доданих до позовної заяви матеріалів та наведених позивачем доводів недостатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення з приводу дотримання/недотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду в частині заявлених позовних вимог.

В підготовчому засіданні від 21.04.2021 позивач підтримав клопотання про поновлення строку звернення до суду та просить суд його задовольнити.

Відповідач на виклик суду не з`явився, що з урахуванням положень ст.ст. 181, 205 КАС України не перешкоджає проведенню підготовчого засідання. Водночас ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про перенесення розгляду справи.

Отже, вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, суд керується такими мотивами.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Так, статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Предмет спору в цій адміністративній справі стосується правомірності дій Могидів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області при внесення записів до трудової книжки позивача ОСОБА_1 щодо його звільнення з державної служби з посади головного спеціаліста-юрисконсульта апарату райдержадміністрації.

Отже, ця справа належить до категорії справ щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження або звільнення з публічної служби і у таких справах для звернення до суду законом встановлено місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Отже, закон обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 02.03.2020 у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 у справі № 520/11334/18, від 17.09.2020 у справі № 186/1881/19, від 06.11.2020 у справі № 826/14116/18.

Крім того, установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень (див. постанову Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19).

Таким чином, висновуючись на основі аналізу положень частини першої-третьої статті 122 КАС України, суд зазначає, що за загальним правилом строк звернення фізичної та юридичної особи до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин становить шість місяців та обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів у спірних правовідносинах.

При цьому вжиття конструкції "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

Позивач ОСОБА_1 серед іншого оскаржує дії відповідача щодо оформлення дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 та внесення до нього запису за № 17, вчинених ще 02.04.2019. Разом з тим, відповідний позов подав до суду поштою 04.12.2020, тобто з пропущенням строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

В силу приписів ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У відповідності до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що вирішення судом питання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропущення строку звернення до адміністративного суду можливе лише за результатами розгляду клопотання позивача про поновлення такого строку (або у випадку, якщо позивач не заявить такого клопотання) і виключно в тому разі, якщо суд дійде висновку, що зазначені позивачем причин пропуску строку звернення до суду не є поважними.

На це додатково вказують положення п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, якими встановлено повноваження суду щодо залишення позовної заяви без розгляду саме з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України.

Відтак, оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, суд враховує, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 121 КАС України суд поновлює процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Водночас поважність таких причин повинен доводити саме заявник (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/2321/16).

Доводи позивача на підтримку поважності причин пропуску строку звернення до суду зводяться до того, що позивач, уважаючи внесений до дубліката трудової книжки від 02.04.2019 запис за № 17 таким, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує його право на працевлаштування, ініціював питання про усунення цього порушення як перед самим відповідачем, так й перед іншими уповноваженими державними органами. Втім, лише 04.11.2020 відповідач вніс запис за № 18, після чого позивач своєчасно звернувся до суду з цим позовом.

Дійсно, як видно з витребуваних судом доказів, після отримання дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.04.2019 позивач неодноразово звертався до Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області зі заявами щодо належного оформлення та видачі йому трудової книжки, в яких, у тому числі, не погоджувався з правомірністю внесенння запису за № 17. Крім того, дії та бездіяльність відповідача з цього приводу позивач оскаржував керівнику апарату Вінницької облдержадміністрації та до Управління Держпраці у Вінницькій області.

Як наслідок, відповідач 04.11.2020 вніс у дублікат трудової книжки позивача запис за № 18, яким доповнив запис за № 17.

З огляду на викладене та беручи до уваги встановлені обставини, суд погоджується з твердженнями позивача, що він з поважних причин оскаржив до суду дії відповідача із внесення запису за № 17 у грудні 2020 року, оскільки це пов`язувалося не з його пасивною поведінкою чи неналежним використанням своїх процесуальних прав, а з об`єктивними причинами, які не залежали від його волевиявлення.

Крім того, оскільки записом за № 18 внесено зміни (доповнення) до запису за № 17, суд погоджується з доводами позивача, що такі записи доцільно розглядати та оцінювати лише в цілісності.

У відповідності до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 1140/2209/18, при вирішенні питання про поновлення строку звернення до адміністративного суду суди повинні звертати увагу на усі доводи позивача, на тривалість строку, який пропущено, на поведінку позивача протягом цього строку, на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк з поважних причин.

Прецедентна практика ЄСПЛ виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

ЄСПЛ акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких полягає в тому, щоб не допустити судовий процес у безладний рух.

Проте не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

В рішеннях від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Есколано Каваніллес проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, враховуючи принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд приходить до переконання, що позивач з поважних причин пропустив строк звернення до адміністративного суду в заявлених частині позовних вимог. Відтак клопотання позивача належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 121, 122, 123, 166, 248, 256, 293, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задовольнити та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду в адміністративній справі № 120/7631/20-а за його позовом до Могилів-Подільської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії в частині оскарження дій відповідача щодо оформлення дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 та внесення до нього запису за № 17, вчинених 02.04.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала в повному обсязі складена 23.04.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович