Справа № 640/13968/20
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 640/13968/20

адміністративне провадження № К/9901/25264/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Жука А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 640/13968/20

за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора (Генеральний прокурор ОСОБА_3), Офісу Генерального прокурора (Керівник Генеральної інспекції), Прокуратури міста Києва, Київської місцевої прокуратури № 6, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2020 року (суддя-доповідач Бояринцева М.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі №640/13968/20 (суд у складі: судді-доповідача Горяйнова А.М., суддів: Файдюка В.В., Чаку Є.В.)

І. СУТЬ СПОРУ

1. У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури міста Києва, Київської місцевої прокуратури № 6, в якому просив визнати протиправними (не законними) дії та бездіяльність посадових / службових осіб органів прокуратури:

- Генерального прокурора України ОСОБА_3 (іншої уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора) та керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора, які полягають: у не здійсненні розгляду його заяви від 30 квітня 2020 року відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про прокуратуру», Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, затвердженої наказом Генерального прокурора від 06 грудня 2017 року № 343, Положення про Генеральну інспекцію Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 27 лютого 2020 року; у не здійсненні призначення та проведення службового розслідування щодо фактів викладених у його заяві від 30 квітня 2020 року за наявності приводів та підстав; у не наданні належної оцінки фактам із його заяви від 30 квітня 2020 року, які свідчать про наявність ознак вчинення прокурорами злочинів у сфері службової діяльності за ст.ст. 364, 366 Кримінального кодексу України, та не здійснення своєчасного внесення відомостей про зазначені злочини до Єдиного реєстру досудових розслідувань; у не вжитті заходів, спрямованих на попередження та своєчасне виявлення порушень прокурорами Київської місцевої прокуратури № 6 Присяги прокурора, правил прокурорської етики, а також вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури внаслідок отриманих від позивача відомостей відповідно до заяви від 30 квітня 2020 року; у порушенні його прав скаржника встановлених ст. 18 Закону України «Про звернення громадян»; потуранні протиправним діям та бездіяльності прокурорів Київської місцевої прокуратури № 6, які мають ознаки злочинів, що внормовані статтями 366, 364 Кримінального кодексу України, тощо;

- прокурора міста Києва (іншої уповноваженої особи прокуратури міста Києва), які полягають: у не виконанні вказівки уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора від 12 травня 2020 року № 31/3/2-р про організацію розгляду його заяви від 30 квітня 2020 року згідно законодавства України; у порушенні його прав заявника, встановлених статтею 18 Закону України «Про звернення громадян»; у порушенні вимог ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» шляхом направлення його заяви від 30 квітня 2020 року до Київської місцевої прокуратури № 6 (до посадових/службових осіб) чиї протиправні дії чи бездіяльність оскаржуються; у потуранні протиправним діям та бездіяльності прокурорів Київської місцевої прокуратури № 6, які мають ознаки злочинів, що внормовані ст.ст. 366, 364 Кримінального кодексу України; у порушенні імперативних норм Закону - ст.ст. 214, 215 КПК України, - невиконання обов`язкових дій внаслідок отримання заяви, що містить відомості про вчинений злочин, тощо;

- керівника Київської місцевої прокуратури № 6 та виконуючого обов`язки заступника керівника місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_2, які полягають: у не виконанні вказівки уповноваженої особи прокуратури міста Києва від 27 травня 2020 року № 04/2/2-р-20 про здійснення перевірки його заяви від 30 квітня 2020 року згідно законодавства України; у порушенні його прав скаржника встановлених ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» - позбавлено його права: брати участь у перевірці поданої заяви, знайомитися з матеріалами перевірки, подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву, бути присутнім при розгляді заяви, одержати письмову відповідь про результати розгляду; у не наданні аргументованої та обґрунтованої відповіді про результати розгляду заяви - відсутні відомості про те, які саме факти та у який спосіб спростовані проведеною перевіркою; у наданні офіційних листів від 03 червня 2020 року № 56-4321 та від 03 червня 2020 року № 56-4322, які містять завідомо недостовірну інформацію та/або недостовірності даних про здійснення перевірки фактів та обставин, що викладені у заяві від 30 квітня 2020 року; у приховуванні протиправних дій та бездіяльності посадових/службових осіб Київської місцевої прокуратури № 6 та у потуранні протиправним діям та бездіяльності прокурорів Київської місцевої прокуратури № 6, які мають ознаки злочинів, що внормовані ст.ст. 366, 364 Кримінального кодексу України.

2. Зобов`язати посадових осіб органів прокуратури:

- Генерального прокурора України ОСОБА_3 (іншу уповноважену особу Офісу Генерального прокурора) та керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора: забезпечити розгляд його заяви від 30 квітня 2020 року відповідно до ст. 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про прокуратуру», Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора від 06 грудня 2017 року № 343, Положення про Генеральну інспекцію Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 27 лютого 2020 року; розпочати та здійснити службове розслідування за заявою від 30 квітня 2020 року щодо фактів та обставин викладених у заяві (ретельну та об`єктивну перевірку); забезпечити реалізацію прав, що внормовані ст. 18 Закону України «Про звернення громадян»; дослідити матеріали кримінального провадження ЄРДР № 0008384 та документи Київської місцевої прокуратури № 6, що стосуються кримінального провадження ЄРДР № 0008384 (вхідна та вихідна кореспонденція, документи з візами керівництва, доповідні записки та рапорти, висновки щодо перевірок, доповіді керівництву тощо) для встановлення або спростування фактів викладених у заяві від 30 квітня 2020 року; забезпечити вирішення питання про організацію досудового слідства у кримінальному провадженні ЄРДР № 0008384 у суворій відповідності до КПК України, відомчих наказів Генеральної прокуратури України та МВС України щодо здійснення досудового розслідування тяжких злочинів;

- керівника Київської місцевої прокуратури № 6 та виконуючого обов`язки заступника керівника місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_2: в порядку ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» надати для ознайомлення та зняття копій документів матеріали перевірки за його заявою від 30 квітня 2020 року та письмові докази, якими ОСОБА_2 спростовує викладені у заяві факти та обставини щодо вчинення протиправних (незаконних) дій та бездіяльності прокурорами Київської місцевої прокуратури № 6.

3. Стягнути з органів прокуратури солідарно на його користь моральну шкоду завдану протиправними (незаконними) діями, бездіяльністю та надання завідомо недостовірних офіційних даних про перевірку за його заявою від 30 квітня 2020 року у розмірі 3000000 грн 00 коп.

2. На думку ОСОБА_1 , відповідачами неналежно розглянуто його заяви адресованої Генеральному прокурору про проведення службового розслідування за фактами вчинення посадовими особами Київської місцевої прокуратури № 6 дій та бездіяльності, що мають ознаки злочинів у сфері службової діяльності (стаття 366, 364 Кримінального кодексу України), пов`язані з корупцією (в тому числі потуранню злочинам), зловживанням владою та службовим становищем, службовим підробленням, які вчинені всупереч інтересам служби та присяги прокурора, завдали йому та іншим особам майнової шкоди у формі невідшкодованих збитків завданих злочинами у кримінальному провадженні ЄРДР № 0008384 упущеної вигоди, а також моральної шкоди.

II ОБСТАВИНИ СПРАВИ

3. Позивач 30 квітня 2020 року звернувся до Генерального прокурора України ОСОБА_3 із заявою про проведення службового розслідування, у якій просив: 1) розпочати та здійснити службове розслідування щодо фактів та обставин, викладених у заяві; 2) здійснити ретельну та об`єктивну перевірку матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008384, документів Київської місцевої прокуратури № 6, що стосуються матеріалів кримінального провадження № 0008384 (вхідна та вихідна кореспонденція, документи з візами керівництва, доповідні записки та рапорти, висновки щодо перевірок, доповіді керівництву тощо); 3) забезпечити притягнення винних до відповідальності відповідного виду (у відповідності до закону та вчинених дій та/або бездіяльності, в тому числі здійснити реєстрацію в ЄРДР відомостей із заяви про вчинення посадовими і службовими особами Київської місцевої прокуратури № 6 злочину за ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України (здійснити всі інші передбачені КПК України дії); 4) забезпечити вирішення питання про організацію судового слідства у кримінальному провадженні № 0008384 у суворій відповідності до Кримінального процесуального кодексу України, відомчих наказів Генерального прокурора України та МВС України щодо здійснення досудового розслідування тяжких злочинів; 5) забезпечити реалізацію прав, що надані Конституцією України, КПК України та Законом України «Про звернення громадян».

4. Офіс Генерального прокурора листом від 12 травня 2020 року № 31/5/2-р направив звернення позивача на розгляд до Прокуратури м. Києва.

5. Прокуратура м. Києва листом від 27 травня 2020 року № 04/2/2-р-20 направила звернення позивача для розгляду до Київської місцевої прокуратури № 6.

6. Київська місцева прокуратура № 6 надала позивачу відповідь листом від 03 червня 2020 року № 564321.

7. Не погоджуючись із такими діями Офісу Генерального прокурора (Генеральний прокурор ОСОБА_3 ), Офісу Генерального прокурора (Керівник Генеральної інспекції), Прокуратури міста Києва та Київської місцевої прокуратури № 6, позивач звернувся до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року, у відкритті провадження за адміністративним позовом відмовлено.

9. Відмовляючи у відкритті провадження за адміністративним позовом, суди попередніх інстанцій виходили з того, що підставою для звернення з цим позовом до суду стали обставини неналежного, на думку позивача, розгляду заяви адресованої Генеральному прокурору про проведення службового розслідування за фактами вчинення посадовими особами Київської місцевої прокуратури № 6 дій та бездіяльності, що мають ознаки злочинів у сфері службової діяльності (ст.ст. 366, 364 Кримінального кодексу України), пов`язані з корупцією (в тому числі потуранню злочинам), зловживанням владою та службовим становищем, службовим підробленням, які вчинені всупереч інтересам служби та присяги прокурора, завдали йому майнової шкоди у формі невідшкодованих збитків, завданих злочинами у кримінальному провадженні № 0008384, упущеної вигоди, а також моральної шкоди.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що порядок розгляду заяви позивача не встановлений Законом України «Про звернення громадян», а визначений КПК України, тому позов підлягає вирішенню відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 зазначеного Кодексу.

10. Також судами встановлено, що заява позивача від 30 квітня 2019 року одночасно містить вимоги щодо проведення службового розслідування та щодо здійснення реєстрації в ЄРДР відомостей про вчинення посадовими і службовими особами Київської місцевої прокуратури № 6 злочину, а звернення позивача до суду обумовлено нездійсненням відповідачами передбачених КПК України процесуальних дій При цьому, позивач і відповідачі у межах спірних правовідносин діють як учасники кримінального провадження.

11. Крім того, судом апеляційної інстанції зроблено висновок про те, що наявність вимоги про визнання протиправної бездіяльності, яка полягає у не наданні належної оцінки фактам із заяви від 30 квітня 2020 року, які свідчать про наявність ознак вчинення прокурорами злочинів у сфері службової діяльності за ст.ст. 364, 366 Кримінального кодексу України, та не здійснення своєчасного внесення відомостей про зазначені злочини до ЄРДР, навіть за наявності й інших вимог, виключає можливість розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕННЯ)

12. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу №640/13968/20 передати до Окружного адміністративного суду міста Києва для розгляду по суті.

13. В касаційній скарзі вказано, що позивач не оскаржує дії та бездіяльність посадових органів прокуратури з приводу виконання ними функцій органу досудового розслідування та підтримання функцій державного обвинувачення у кримінальному провадженні. Крім того, посадові особи органів прокуратури, чиї дії та бездіяльність є предметом оскарження, не є прокурорами у кримінальному провадженні, яке згадується у заяві від 30.04.2020 (ЄРДР №0008384) та не здійснюють повноваження процесуального керівництва відповідно до КПК України.

14. Касатор зазначає, що Офіс Генерального прокурора розпочав перевірку за його заявою від 30.04.2020 в порядку Закону України «Про звернення громадян», але здійснює її з порушенням його прав, що визначені статтями 15, 18 Закону №393/96-ВР та відомчими наказами з приводу здійснення розгляду звернень громадян та проведення службових розслідувань з приводу таких звернень.

15. Також позивач зазначив, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №813/3116/16 (провадження № 11-1034апп18) про те, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Крім того, предметом перевірки у цій справі є не оскарження рішення, дії чи бездіяльності прокуратури у сфері кримінального судочинства, зокрема щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а дії (бездіяльність) відповідача щодо розгляду звернень позивача, тобто відносини, які врегульовано Законом № 393/96-ВР.

16. На думку позивача, його звернення від 30 квітня 2020 року є зверненням в порядку, визначеному Законом № 393/96-ВР.

17. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2020 дану касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Верховного Суду у складі: Калашнікова О.В. - головуючий суддя, судді: Білак М.В., Жук А.В.

18. Ухвалою Верховного Суду від 13.10.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі №640/13968/20.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

19. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

21. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР "Про звернення громадян" (Закон №393/96-ВР).

22. Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

23. Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

24. Частиною першою статі 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

25. Статтею 16 Закону № 393/96-ВР передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

26. Згідно з частинами першою, третьою та четвертою статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

27. Згідно з частиною першою статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

28. Частиною першою статті 18 Закону №393/96-ВР регламентовано, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

29. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

30. За частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

31. Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у передбачені цією нормою способи.

32. За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

33. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

34. За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

35. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

36. Згідно із частиною першою статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

37. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 9 частини першої статті 3 КПК України).

38. За правилами частин першої - четвертої статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

39. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

40. Згідно із частиною другою статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

41. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон460-IX).

42. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності Законом N 460-ІХ.

43. ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу у цій справі у жовтні 2020 року. Враховуючи дату подання касаційної скарги та вказані процесуальні норми, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, передбаченому КАС України в редакції, що діє на момент прийняття рішення судом касаційної інстанції.

44. Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

45. Предметом касаційного перегляду у цій справі є правомірність відмови у відкритті провадження у справі.

46. Суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, вказали, що спірні правовідносини не є публічно-правовими, а спір у зазначеній справі повинен розглядатись в порядку, визначеному КПК України.

47. Верховний Суд із висновком судів першої та апеляційної інстанцій погоджується з огляду на наступне.

48. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Нормами КПК України визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання на початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк.

49. З матеріалів справи вбачається, що підставою звернення позивача до суду є дії (бездіяльність) стосовно неналежного, на думку позивача, розгляду заяви адресованої Генеральному прокурору про проведення службового розслідування за фактами вчинення посадовими особами Київської місцевої прокуратури № 6 дій та бездіяльності, що мають ознаки злочинів у сфері службової діяльності (ст.ст. 366, 364 Кримінального кодексу України), пов`язані з корупцією (в тому числі потуранню злочинам), зловживанням владою та службовим становищем, службовим підробленням, які вчинені всупереч інтересам служби та присяги прокурора, завдали йому майнової шкоди у формі невідшкодованих збитків, завданих злочинами у кримінальному провадженні № 0008384, упущеної вигоди, а також моральної шкоди.

50. Конституційний Суд України в Рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

51. У Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність указаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

52. При цьому Конституційний Суд України в цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

53. У межах спірних правовідносин позивач і відповідач діють як учасники кримінального провадження, права та обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

54. Та обставина, що відповіді на заяви позивача надалі надавались суб`єктами владних повноважень відповідно до Закону України "Про звернення громадян", не змінює суті спірних правовідносин, оскільки незалежно від того, якими нормами керувався відповідач, надаючи відповідь на заяву позивача, в тому числі з вимогою про внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, це не впливає на його процесуальний статус, а відтак і на те, що його дії і рішення за результатами розгляду цієї заяви можуть бути оскаржені лише за правилами і в порядку, визначеному КПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 705/406/18 (№ 11-1199апп18), від 27 березня 2019 року у справі № 818/1421/18 (№ 11-1476апп18), від 13 березня 2019 року у справі № 813/1596/18 (№ 11-1478апп18), від 21 серпня 2019 року у справі № 160/7546/19 (№ 11-294апп19), від 03 квітня 2019 року у справі №813/1595/18 (№ 11-1391апп18).

55. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що позивач просить суд визнати протиправними дії відповідачів, в тому числі щодо нереєстрації заяви про кримінальне правопорушення в ЄРДР та одночасно стягнути шкоду, завдану незаконними діями відповідачів, окремо і упущеної вигоди у зв`язку з бездіяльністю у кримінальному провадженні № 0008384 . При цьому, відповідно до частин 5 та 6 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. (ч.5). Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина 6 статті 21 КАС України).

56. Як зазначено в заяві позивача від 30 квітня 2020 року, кримінальне провадження № 0008384 було закрито постановою слідчого від 29.11.2016. При цьому, 19.08.2019 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0008384, скасовано, відновлено досудове розслідування. Отже, на момент звернення позивача зі скаргою до відповідачів спірне кримінальне провадження не було закрито.

57. Таким чином, є необґрунтованими доводи позивача про те, що він звернувся до відповідача з заявою в порядку Закону №393/96-ВР, оскільки зі скарги вбачається, що воно стосується виключно проведення службового розслідування та реєстрації кримінальних правопорушень, зокрема за ст. 366 КК України, організації проведення досудового розслідування у відкритому кримінальному провадженні № 0008384.

58. Посилання касатора на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №813/3116/16 (провадження № 11-1034апп18) про те, що предметом перевірки у цій справі є не оскарження рішення, дії чи бездіяльності прокуратури у сфері кримінального судочинства, зокрема щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а дії (бездіяльність) відповідача щодо розгляду звернень позивача, тобто відносини, які врегульовано Законом № 393/96-ВР колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у справі №813/3116/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у цій справи скарги, подані суб`єктам владних повноважень, не є скаргами, що подаються в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством, оскільки за своєю природою є зверненнями (скаргами) громадян.

Натомість у даній справі наявність вимоги про визнання протиправної бездіяльності, яка полягає у не наданні належної оцінки фактам із заяви від 30 квітня 2020 року, які свідчать про наявність ознак вчинення прокурорами злочинів у сфері службової діяльності за ст.ст. 364, 366 Кримінального кодексу України, та не здійснення своєчасного внесення відомостей про зазначені злочини до Єдиного реєстру досудових розслідувань, здійснення організації проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0008384 навіть за наявності й інших вимог, виключає можливість розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

59. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 802/1335/17-а, лише у випадках, коли на момент звернення особи зі скаргою на проведені у кримінальному провадженні процесуальні дії, які за правилами КПК не підлягають окремому оскарженню і можуть перевірятися при розгляді судом кримінальної справи по суті, кримінальне провадження припинено на підставі визначеного законом процесуального рішення, розгляд таких скарг за правилами кримінального судочинства стає неможливим. Виключно в цьому разі, у зв`язку з відсутністю в особи альтернативного способу юридичного захисту, з метою реалізації її права за статтею 13 ЄКПЛ, а також з урахуванням того, що в даній ситуації перевірка правомірності слідчих дій за іншою процедурою не може зашкодити реалізації завдань кримінального провадження, позов має розглядатися судом адміністративної юрисдикції.

Правомірність процесуальних дій, проведених у межах кримінального провадження, яке не припинено, підлягає перевірці судом у порядку кримінального судочинства. Відповідно до пункту другого частини другої статті 19 КАС України на справи за скаргами на такі процесуальні дії юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

60. Таким чином, враховуючи вказану позицію Великої Палати Верховного Суду та те, що на момент звернення позивача зі скаргою до відповідача кримінальне провадження № 0008384 не було закрито, даний спір не є публічно-правовим і не належить до адміністративної юрисдикції.

61. Оскільки спір у цій справі виник у зв`язку з протиправними, на переконання позивача, діями та бездіяльністю посадових та службових осіб органів прокуратури, вчинених або не вчинених останніми у рамках кримінального провадження № 0008384, перевірка правомірності таких діянь з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК. Такі правові висновки, викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №826/13340/15, від 21 листопада 2018 року у справі №826/2004/18.

62. Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у адміністративній справі

63. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

64. Інші доводи та аргументи позивача, наведені ним у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

65. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

66. Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що судами попередніх інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних рішень, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в цих рішеннях, тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

V. СУДОВІ ВИТРАТИ

67. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 343, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі №640/13968/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіО.В. Калашнікова М.В. Білак А.В. Жук