Справа № 337/1300/21
Суддя: Кучерук І. Г.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/337/20/2021
Справа № 337/1300/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Карташевої І.В.

позивача Можайського О.В.

третьої особи ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, третя особа: Поліцейський взводу 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Запорізькій області капрал поліції Сабіров Віктор Геннадійович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому вказав, що протягом 2017 - 2020 років співробітники патрульної поліції його неодноразово притягували до адміністративної відповідальності. Всі постанови оскаржив у судовому порядку, та за результатами судового розгляду всі постанови було скасовано

Таким чином співробітники патрульної поліції свідомо вчиняють дії, спрямовані не притягнення його до відповідальності, постійно намагаються зупинити та будь-якою ціною притягнути до адміністративної відповідальності.

03.03.2021 року він рухався по вул. Василя Сєргієнка в напрямку заїзду на міст Преображенського, їхав забирати дитину зі школи. Коли проїхав під заїздом на новий міст, то у дозволеному місці повернув ліворуч, і коли їхав в напрямку пр. Інженера Преображенського, побачив, що за ним рухається патрульний aвтoмoбiль, червоні маячки на поліцейському транспортному засобі увімкнені не були.

Коли поліцейські рухаються за ним, він починає нервувати.

Побачивши, що патрульні поліцейські їдуть позаду в попутному напрямку, він з власної ініціативи припаркувався на правому узбіччі, з дотриманням правил дорожнього руху, сподівався на те, що поліцейські поїдуть далі.

Проте поліцейські зупинилися, та, як завжди, почили вигадувати порушення ПДР. Це відбувалося приблизно о 16:30 - 16:40 год.

Він телефонував на «102» з приводу незаконних дій співробітників поліції.

Врешті решт, о 17:59 год., тобто приблизно через півтори години безпідставного тримання на дорозі капралом поліції Сабіровим В.Г. було винесено постанову Серії ЕАН №3862870 у якій вказано, що 03.03.2021 року, о 17:53:51 у м.Запоріжжі по пр. Інженера Преображенського, 1/2, водій ( ОСОБА_2 ), керуючи транспортним засобом, ЗАЗ 11028 НОМЕР_1 , після зупинки працівниками поліції не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9. б) ПДР України. Правова кваліфікація дій: ст.125 КУпАП. Застосоване адміністративне стягнення: попередження.

Він не згоден з постановою так як о 17 год. 53 хвилини 51 сек. його не зупиняли співробітники патрульної поліції. Його співробітники поліції взагалі не зупиняли. Він зупинився сам та сподівався, що вони проїдуть повз нього.

Зупинився приблизно, о 16 год. 30 хвилин. Тримали до 18-05 чи 18-10. Оскільки поліцейські його не зупиняли, а він зупинився сам, то у нього не було обов`язку увімкнути аварійну світлову сигналізацію у відповідності до п.9.9. б) ПДР України. Вказані обставини підтверджуються тим, що він телефонував оператору «102».

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського взводу 1 батальйону 2 взводу Управління патрульної поліції в Запорізькій області Сабірова Віктора Геннадійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3862870 від 03.03.2021 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП та накладення на мене адміністративного стягнення у вигляді попередження, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Ухвалою від 18.03.2021 року було відкрито провадження по справі, та ухвалено про розгляд адміністративного позову в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено до розгляду.

02.04.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов у якому, окрім іншого, вказано, що з позовом, Департамент патрульної поліції повністю не згоден, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню судом.

03.03.2021 знаходячись на охороні публічного порядку та контролем за безпекою дорожнього руху в Запорізькій області, поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП Сабіровим В.Г. було візуально виявлено автомобіль ЗАЗ 11028 з н.з. НОМЕР_1 , водія якого керуючи транспортним засобом порушив Правила дорожнього руху України.

Оскільки правопорушення мало місце, керуючись ЗУ «Про Національну поліцію», було прийнято рішення і зупинення транспортного засобу для з`ясування всіх обставин справі.

Обставини, на які вказує позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у й діях.

Враховуючи вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ст. 125 КУпАП відносно нього була винесена постанова у справі про таке правопорушення.

Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , відмовити в повному обсязі.

Також відповідачем до суду наданий диск з відеозаписом.

15.04.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій вказано, що відзив на позов має формальний характер та містить лише загальні норми, які дають підстави співробітнику поліції виносити постанови про притягнення осіб до адміністративної відповідальності. Він оскаржує лише конкретну постанову, яка прийнята відносно нього з підстав її незаконності.

Сам по собі відзив ніяк не обґрунтовує законність дій поліцейського.

Щодо відеозапису, повідомляє, що співробітники поліції його не зупиняли, а він зупинився за власного ініціативою, з дотриманням ПДР, оскільки мав надію, що екіпаж рухається не за ним цілеспрямовано. Тобто, зупиняючись, мав на меті дати можливість поліцейським проїхати повз припаркований автомобіль.

Сам момент зупинки транспортного засобу на відеозаписі не зафіксовано, отже и матеріали не спростовують твердження, зазначені у позові. Більше того, на відеозаписі видно, що співробітник поліції цілеспрямовано відшукує порушення, звинувачуючи в різних правопорушеннях.

Оскільки в оскаржуваній постанові відсутні відомості про технічний засіб, за допомогою якого здійснювалася відеофіксація, вказаний доказ не може бути визнаний належним.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у відзиві на позов вказав про можливість розгляду справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Позивач та третя особа не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у адміністративному позові. Також пояснив, що 03.03.2021 року його переслідував наряд поліції, після чого він зупинився, щоб пропустити, але поліцейські стали за його автомобілем, вийшли з машини і почали вимагати документи, сказали що він порушив якийсь пункт ПДР. Позивач надав їм документи. Поліцейські почали вигадувати різні правопорушення. Позивач зателефонував адвокату, той порадив відкласти розгляд справи, але поліцейським у цьому було відмовлено, і сказано, що постанову вже склали. Також вказав, що наряд поліції його зупинив десь о 17-15 годин, а постанову склали о 17-59 годин. Вважає, що у поліцейських до його особи нездоровий інтерес.

На запитання суду відповів, що з письмовими скаргами до керівництва поліцейських з приводу їх протиправних дій не звертався, телефонував на лінію «102» і адвокату.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_1 пояснив, що під час патрулювання було помічено автомобіль позивача, який порушив вимоги знаку «5-16» ПДР. Патрульними були включені маячки, і через гучномовець наддавалися вимоги зупинитися, які були виконані не відразу. Автомобіль було зупинено, позивачеві були оголошені права, повідомлено, що він порушив, але в подальшому було з`ясовано, що порушення не зафіксоване належним чином. Однак було виявлене ще одне порушення у вигляді відсутності включення аварійної сигналізації, склали постанову.

На запитання суду відповів, що позивача раніше не знав, будь які матеріали відносно нього не складав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши надані документи, оглянувши наданий відповідачем відеозапис, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2021 року поліцейським Сабіровим В.Г. стосовно позивача винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №3862870, якою за порушення ст. 125 КУпАП, на останнього накладено стягнення у вигляді попередження.

Згідно вказаної постанови, 03.03.2021 року, о 17-53 годин у м.Запоріжжі по пр. Інженера Преображенського, 1/2, водій керуючи транспортним засобом, після зупинки працівниками поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9.б ПДР України.

Також постанова має посилання на АР00124, що додається до постанови.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених у тому числі статтею 125 КУпАП.

Тобто, оформлення адміністративного матеріалу, складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є складовою виконання посадовою особою Національної поліції України своїх процесуальних обов`язків передбачених законом.

Посилання позивача на звернення на лінію «102» та адвоката, окрім тверджень самого позивача, іншими належними та допустимими доказами не підтверджено, та суду не надано. Будь яких клопотань про витребування доказів суду не заявлялось.

Щодо вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Статтею 125 КУпАП встановлено, що інші порушення правил дорожнього руху тягнуть за собою накладення попередження.

Відповідно до пункту 9.9.«б» розділу 9 ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було притягнуто позивача до відповідальності за порушення пункту 9.9.«б» розділу 9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., а саме водій керуючи транспортним засобом, після зупинки працівниками поліції, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Суд зазначає про те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Факт відсутності включення аварійної сигналізації позивачем фактично не заперечується.

Статтею 23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, в тому числі: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, у тому числі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Частинною 3 вказаної статті визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З аналізу норм Закону України «Про національну поліцію» можна зробити висновок, що повноваження працівника поліції не є обмеженими для зупинки транспортного засобу виключно при вчиненні особою порушень Правил дорожнього руху, та поліцейський з метою запобігання вчинення адміністративного правопорушення має право зупиняти транспортний засіб й у інших випадках.

Крім того оглянувши наданий відповідачем відеодиск АР00124, судом вставлено, що хоча сам момент зупинки не зафіксовано, однак позаду автомобіля позивача знаходиться патрульний автомобіль із ввімкненими маячками, а сам позивач заперечував проти порушення ним вимог дорожнього знаку «5-16», не виказуючи будь яких заперечень з приводу того що був зупинений саме працівниками поліції, а не припаркувався самостійно, як він стверджує.

Таким чином суд вважає підтвердженим, що ОСОБА_2 після зупинки працівниками поліції його транспортного засобу, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, що є порушенням пункту 9.9.«б» розділу 9 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ухваленому 29.06.2007 року у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 72-79, 90, 242-246, 262, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 про скасування постанови серії ЕАН №3862870 від 03.03.2021 року, закриття провадження по справі - відмовити.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: