Справа № 640/19315/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Київ № 640/19315/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомГромадської організації "Європейська суспільна ініціатива"
до Міністерства охорони здоров`я України
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Громадська організація «Європейська суспільна ініціатива» з позовом до Міністерства охорони здоров`я України , в якому просить суд: визнати протиправними дії розпорядника інформації Міністерства охорони здоров`я України, що полягають у відмові надати Громадській організації «Європейська суспільна ініціатива» відкриту публічну інформацію на підставі законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про інформацію», а саме з документообігу названого Міністерства скановану копію спільного наказу та всіх наявних додатків до нього Управління державної охорони, Міністерства охорони здоров`я України, Державного управління справами, Національної академії медичних наук України від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК «Про організацію медико-санітарного забезпечення заходів за участю осіб, щодо яких здійснюється державна охорона», який зареєстрований в Міністерстві юстиції 29.08.2011 №1011/19749; зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України протягом п`яти днів з дня набрання рішенням суду чинності, надати Громадській організації «Європейська суспільна ініціатива» відкриту публічну інформацію на підставі законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про інформацію», а саме з документообігу названого Міністерства скановану копію спільного наказу та всіх наявних додатків до нього Управління державної охорони, Міністерства охорони здоров`я України, Державного управління справами, Національної академії медичних наук України від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК «Про організацію медико-санітарного забезпечення заходів за участю осіб, щодо яких здійснюється державна охорона», який зареєстрований в Міністерстві юстиції 29.08.2011 №1011/19749.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2020 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на розгляді в Міністерстві охорони здоров`я України перебували два його запити про надання публічної інформації, у задоволенні яких йому безпідставно відмовлено. На переконання позивача, запитувана ним інформація є публічною інформацією та не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом. Відмовляючи у наданні запитуваної інформації, відповідач не застосував трискладовий тест, застосування якого передбачене статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», тому підстави для ненадання такої інформації позивачу відсутні.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, стверджуючи, що обґрунтовано відмовив позивачу у наданні запитуваної інформації, оскільки ця інформація згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 06.05.2018 №299 віднесена до службової та їй присвоєно гриф «Для службового користування».

Крім того, вільне поширення цієї інформації заборонено в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

У відповіді на відзив позивач заперечив доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, повторно зазначивши про те, що відмовляючи у наданні запитуваної інформації, відповідач не застосував трискладовий тест, який необхідно застосувати у разі обмеження доступу до інформації. Вказав на практику Верховного Суду щодо вирішення спору, пов`язаного з оскарженням відмови у наданні публічної інформації (постанова Верховного Суду від 18.07.2019 у справі №554/11837/14-а).

Також відповідач звернувся до суду з клопотання про залишення без розгляду позовної заяви, стверджуючи, що вона підписана неуповноваженою на те особою. В обґрунтування наведеного послався на те, що голова Громадської організації «Європейська суспільна ініціатива» Дзюба О.А., який підписав позов, не надав суду належних доказів на підтвердження своїх повноважень відповідно до вимог статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України). Також зазначив, що позивач немає процесуальної дієздатності та не може бути стороною у справі, оскільки частиною першою статті 43 КАС України передбачено, що здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами). У той же ж час відповідно до приписів частин першої та другої статті 46 цього ж Кодексу сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Позивач заперечив щодо задоволення зазначеного клопотання, висловивши свої доводи щодо його необґрунтованості, з якими погодився суд.

Так, відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, суд виходив з наступного.

Згідно з приписами частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1959 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано названу Конвенцію.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України в постанові від 29.09.2016 №10, «відповідно до пункту 3 частини першої статті 21 Закону України «Про громадські об`єднання» громадські об`єднання, у тому числі громадські об`єднання без статусу юридичної особи, мають право одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Громадські об`єднання без статусу юридичної особи віднесено до числа запитувачів публічної інформації також і пунктом 1 частини першої статті 12 Закону № 2939-VІ.

Разом із тим за статтею 48 КАС України (мова йде про попередню редакцію цього Кодексу) процесуальною правоздатністю володіють лише ті громадські організації, які мають статус юридичної особи; громадські організації без такого статусу не здатні виступати учасниками адміністративного процесу, у тому числі звертатися до адміністративного суду з позовами.

У зв`язку з цим суди повинні мати на увазі, що невизнання за об`єднанням громадян без статусу юридичної особи процесуальної правоздатності шляхом обмеження можливості звернутись до суду за захистом своїх прав є запереченням самої суті права на суд (§ 41 рішення Європейського суду від 16 грудня 1997 року у справі «Католицька церква Ла Кане проти Греції» (Сase of the Сanea Сatholic Сhurch v. Greece). Таким чином, громадські об`єднання без статусу юридичної особи повинні допускатися до участі у судовому процесі безпосередньо на підставі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на усі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно «кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб`єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб`єкти цих правовідносин» (абзац третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002). Такими «іншими суб`єктами правовідносин» є, зокрема, громадські об`єднання без статусу юридичної особи.»

Отже, позивач як громадська організація без створення юридичної особи не позбавлений права на звернення до суду у зв`язку з відмовою у наданні йому доступу до публічної інформації. А наданий позивачем витяг з протоколу від 18.03.2019 №1 установчих зборів засновників Громадської організації «Європейська суспільна ініціатива» є належним підтвердженням повноважень його голови щодо звернення до суду з даним позовом від імені названої громадської організації.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що у квітні 2020 року Громадська організація «Європейська суспільна ініціатива» електронною поштою направила до Секретаріату Кабінету Міністрів України запит про надання публічної інформації від 17.04.2020 №1/ДОК-МДЦ/НКЗ-ВІП, в якому просила надати їй на адресу електронної пошти копію спільного наказу (та всіх наявних додатків до нього) Управління державної охорони, Міністерства охорони здоров`я України, Державного управління справами, Національної академії медичних наук України від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК «Про організацію медико-санітарного забезпечення заходів за участю осіб, щодо яких здійснюється державна охорона», який зареєстрований в Міністерстві юстиції 29.08.2011 №1011/19749 «Про організацію медико-санітарного забезпечення заходів за участю осіб, щодо яких здійснюється державна охорона», який зареєстровано в Міністерстві юстиції 29.08.2011 за №1011/19749 (далі також - наказ від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК ).

Листом від 24.04.2020 №17-20/1156 Секретаріат Кабінету Міністрів України повідомив позивача про надіслання вказаного запиту за належністю до Міністерства охорони здоров`я України для розгляду та інформування позивача в установленому порядку.

Листом від 30.04.2020 №03.1-18/17/1308/ЗПІ-20/1339 Міністерство охорони здоров`я України у відповідь на вищевказаний запит позивача, що надійшов з листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 27.04.2020 №13928/0/2-20, надіслало на його адресу копію листа Міністерства від 14.04.2020 №02.2-18/17/1097/ЗПІ-20/1086.

Листом від 14.04.2020 №02.2-18/17/1097/ЗПІ-20/1086 Міністерство охорони здоров`я України повідомило позивача про наслідки розгляду його запиту від 03.04.2020 №1/ДОК-НКЗ/ДСК-ВІП про доступ до публічної інформації, який надійшов до Міністерства разом із дорученням від Секретаріату Кабінету Міністрів України стосовно наказу від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК, зокрема, про те, що основним розробником цього наказу та розпорядником інформації зазначеного є Управління державної охорони, тобто відмовив у наданні запитуваної інформації.

Оцінюючи дії Міністерства охорони здоров`я України щодо розгляду запиту позивача від 17.04.2020 №1/ДОК-МДЦ/НКЗ-ВІП про надання публічної інформації, а саме копії вищевказаного наказу від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК, суд виходив із такого.

Відповідно до частини другої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

За змістом статті 5 Закону України «Про інформацію» (далі - Закон №2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За містом статті 1 Закону № 2657-XII:

- документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі;

- захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї;

- інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді;

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Ураховуючи визначення понять «документ», «інформація» та «публічна інформація», надані вищевказаними законами, суд дійшов висновку, що наказ від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК є документом, який містить публічну інформацію про організацію медико-санітарного забезпечення заходів за участю осіб, щодо яких здійснюється державна охорона.

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону №2939-VI).

Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Отже, зважаючи на вищевикладене, позивач як об`єднання громадян без статусу юридичної особи є суб`єктом відносин у сфері доступу до публічної інформації та має право відповідно на звернення та отримання публічної інформації.

Відповідно до статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, поміж іншого, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Статтею 14 Закону №2939-VI визначено обов`язки розпорядників інформації, відповідно до яких вони зобов`язані:

1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;

6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з частиною другою статті 16 Закону №2939-VI запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

За правилами частини першої статті 6 цього Закону №2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Частиною другою статті 6 Закону №2939-VI визначено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону №2939-VІ відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачу відмовлено у наданні запитуваної інформації через те, що наказом Міністерства охорони здоров`я України від 06.05.2018 №299 цю інформацію віднесено до службової інформації та їй присвоєно гриф «Для службового користування». Указаним наказом затверджено Перелік відомостей, що містять службову інформацію, розпорядником якої є Міністерство охорони здоров`я України. Пунктом 5 указаного Переліку визначено, що службовою інформацією вважається інформація, що міститься в листах, довідках, висновках та інших документах, створених працівниками МОЗ України, працівниками органів державної влади, діяльність яких спрямовується чи координується через Міністра охорони здоров`я України, працівниками МОЗ Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, підприємств, установ організацій, що належать до сфери управління МОЗ України, з використанням службової інформації інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. У той же час, наказом Управління державної охорони України від 27.04.2018 №85 затверджено перелік відомостей, що становлять службову інформацію в Управлінні державної охорони України.

При цьому на підтвердження вказаних обставин відповідач копію наказу від 06.05.2018 №299 разом із Переліком відомостей, що містять службову інформацію, розпорядником якої є Міністерство охорони здоров`я України, суду не надав.

Окрім того, вищевказані доводи відповідача щодо підстав, що зумовили його відмову в наданні позивачу запитуваної інформації (зокрема, неможливість надання інформації у зв`язку з віднесенням її до інформації для службового користування, тобто до інформації з обмеженим доступом), не відповідають дійсності та спростовується змістом його листів, а саме:

- від 14.04.2020 №02.2-18/17/1097/ЗПІ-20/1086 - надісланого позивачу у відповідь на його запит від 03.04.2020 №1/ДОК-НКЗ/ДСК-ВІП;

- від 30.04.2020 №03.1-18/17/1308/ЗПІ-20/1339 - надісланого позивачу у відповідь на його запит від 17.04.2020 №1/ДОК-МДЦ/НКЗ-ВІП.

Так з листа Міністерства охорони здоров`я від 14.04.2020 №02.2-18/17/1097/ЗПІ-20/1086 вбачається, що у відповідь на запит позивача від 03.04.2020 №1/ДОК-НКЗ/ДСК-ВІП про надання інформації щодо наказу від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК відповідач повідомив його, що основним розробником наказу та розпорядником інформації щодо нього є Управління державної охорони України. Інформація про те, що цей наказ віднесений до службової інформації, у зв`язку з чим неможливо надати його копію позивачу, в листі відсутня.

Надісланий позивачу лист від 30.04.2020 №03.1-18/17/1308/ЗПІ-20/1339 взагалі підстав відмови у наданні запитуваної інформації не містить.

З огляду на викладене суд уважає за доцільне, передусім, зауважити, що відповідно до частини третьої статті 22 Закону №2939-VІ, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Отже, якщо відповідач він не є розпорядником запитуваної позивачем інформації, то на виконання покладеного на нього вищевказаною правовою нормою обов`язку він мав би направити запит позивача до Управління державної охорони України, що він не зробив.

Водночас суд не погоджується з доводами відповідача, що він не є розпорядником інформації, яка стосується наказу від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК з таких підстав.

Зі змісту статей 1 та 13 Закону №2939-VІ слідує, що розпорядником публічної інформації є суб`єкт владних повноважень або в окремих випадках інша особа, які отримали або створили в процесі виконання своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством цю інформацію, або у володінні якої знаходиться ця інформація.

Зі змісту позовної заяви та відзиву на неї вбачається, що наказ від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК прийнятий спільно Управлінням державної охорони України, Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством оборони України, Державним управлінням справами, Національною академією медичних наук.

Відтак, в розумінні вищевказаних правових норм кожний з перелічених вище суб`єктів владних повноважень разом із Національною академією медичних наук, які створили вищевказаний наказ, є розпорядником інформації щодо цього наказу. При цьому визначення розпорядника інформації відповідно до вимог Закону №2939-VІ не залежить від того, хто був головним/основним розробником такої інформації.

Отже, Міністерство охорони здоров`я України разом із іншими видавниками наказу від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК є розпорядником інформації, що стосується цього наказу, і як розпорядник повинне було розглянути запит позивача від 17.04.2020 №1/ДОК-МДЦ/НКЗ-ВІП та за відсутності визначених Законом №2939-VІ перешкод надати йому запитувану інформацію.

Надіслання відповідачем на адресу позивача листом від 30.04.2020 №03.1-18/17/1308/ЗПІ-20/1339 копії листа Міністерства охорони здоров`я України від 14.04.2020 №02.2-18/17/1097/ЗПІ-20/1086 у відповідь на вищевказаний запит, на переконання суду, не може вважатися належним розглядом його запиту від 17.04.2020 №1/ДОК-МДЦ/НКЗ-ВІП, оскільки стосується відповіді на інший запит. Окрім того, лист відповідача від 30.04.2020 №03.1-18/17/1308/ЗПІ-20/1339 не містить ні запитуваної позивачем інформації, ні відмови у її наданні, що свідчить про ухилення Міністерства охорони здоров`я України від розгляду цього запиту по суті.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином не розглянув запит позивача від 17.04.2020 №1/ДОК-МДЦ/НКЗ-ВІП про надання інформації про наказ від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК, що свідчить про його протиправну бездіяльність.

Відтак, позивач помилково уважає, що листи Міністерства охорони здоров`я України від 30.04.2020 №03.1-18/17/1308/ЗПІ-20/1339 та від 14.04.2020 №02.2-18/17/1097/ЗПІ-20/1086 свідчать про відмову у наданні йому запитуваної інформації, тому позовні вимоги в частині визнання протиправною такої відмови є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд не надає оцінки доводам відповідача про неможливість надання позивачу запитуваної інформації щодо наказу від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК, вмотивовані тим, що вказану інформацію віднесено до категорії службових, а наказу присвоєно гриф «Для службового користування», оскільки такі доводи відповідача не слугували підставою для відмови позивачу в наданні цієї інформації (запит про надання інформації по суті взагалі не розглядався).

Беручи до уваги висновок суду про ухилення відповідача від розгляду по суті запиту позивача від 17.04.2020 №1/ДОК-МДЦ/НКЗ-ВІП, суд також не бере до уваги доводи останнього про відсутність обмежень щодо надання йому Міністерством охорони здоров`я України запитуваної інформації, обґрунтовані тим, що відмовляючи в наданні інформації в листах від 30.04.2020 №03.1-18/17/1308/ЗПІ-20/1339 та від 14.04.2020 №02.2-18/17/1097/ЗПІ-20/1086, Міністерство не застосувало трискладовий тест з метою застосування обмеження у наданні інформації.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини другої статті 245 цього ж Кодексу у разі задоволення позову суд може прийняти, поміж іншого, рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зважаючи на викладене, суд для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача уважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я щодо розгляду його запиту від 17.04.2020 №1/ДОК-МДЦ/НКЗ-ВІП про надання вищевказаної публічної інформації.

Оскільки вказаний інформаційний запит позивача по суті відповідачем не розглядався, то суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу інформацію на цей запит.

Разом з тим, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, порушених внаслідок протиправної бездіяльності відповідача у зв`язку з нерозглядом по суті його інформаційного запиту, суд відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України уважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України розглянути цей запит в установленому порядку та надати на нього відповідь не пізніше п`яти робочих днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки позивач відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про судовий збір» не сплачував судовий збір при зверненні до суду з даним адміністративним позовом, а докази щодо понесених ним інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, суду не надані, підстави для вирішення питання про відшкодування йому таких витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Громадської організації «Європейська суспільна ініціатива» (49044, м.Дніпро, вул.Шолом-Алейхема, 4/26, ЄДРПОУ громадських об`єднань 1498870) задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України щодо розгляду запиту Громадської організації «Європейська суспільна ініціатива» від 17.04.2020 №1/ДОК-МДЦ/НКЗ-ВІП про надання інформації щодо наказу Управління державної охорони, Міністерства охорони здоров`я України, Державного управління справами, Національної академії медичних наук України від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК «Про організацію медико-санітарного забезпечення заходів за участю осіб, щодо яких здійснюється державна охорона», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.08.2011 за №1011/19749.

Зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України розглянути запит Громадської організації «Європейська суспільна ініціатива» від 17.04.2020 №1/ДОК-МДЦ/НКЗ-ВІП про надання інформації щодо наказу Управління державної охорони, Міністерства охорони здоров`я України, Державного управління справами, Національної академії медичних наук України від 01.08.2011 №340ДСК/453ДСК/468ДСК/206ДСК/67ДСК «Про організацію медико-санітарного забезпечення заходів за участю осіб, щодо яких здійснюється державна охорона», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.08.2011 за №1011/19749, та надати на нього відповідь не пізніше п`яти робочих днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу .

Суддя А.С. Мазур