Справа № 200/11261/20-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2021 р. Справа№200/11261/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасенка І.М.,

при секретарі судового засідання: Масловій К.С.,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач, УПФ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у жовтні 2017 року відповідач не попередивши письмово позивача, що після самостійного перерахування пенсії відповідачем без заяви та згоди позивача відбудеться перерахунок пенсій, самостійно перерахував пенсію позивачу. З жовтня 2017 року відповідач перерозподілив вже нараховану пенсію та нарахував її позивачу наступним чином: 3764,40 х (398/1200=0,33167) х 2,122614 = 2642,06 грн. + 924,70 грн. (доплата від держави). Отже, позивач вважає, що пенсійним фондом неправомірно зменшено тіло пенсії на 924,70 грн., у зв`язку із чим наступні індекси інфляції та перерахунки пенсії позивача йдуть не окремою доплатою до пенсії, а в рахунок погашення 924,70 грн., які були перерозподілені з тіла пенсії на доплату від держави, що є неприпустимим. Також перерахунок пенсії, який повинен бути доплатою к пенсії у 2018 році був погашений в рахунок доплати від держави. Заяву про дозвіл на зменшення розмір пенсії після проведення осучаснення пенсії, який зменшує розмір пенсії позивача та погіршує умови вже призначеної пенсії, відповідачу не надавалось.

Позивачем також зазначено, що згідно довідки № 079604 ним було відпрацьовано 161 робочий день в період з 03.04.1988 року по 23.10.1993 року та згідно запису у трудовій книжці позивач працював з 16.12.1993 року по 01.03.1995 року монтером путі на Маріупольській машинній станції, але відповідач не зарахував зазначений період до стажу роботи позивача, рішення про відмову в не зарахуванні позивач також від відповідача не отримував, додаткових документів пенсійний орган не витребував. Про своє порушене право позивач дізнався, зареєструвавшись в електронному кабінеті на веб порталі ПФУ.

Період з 25.03.2014 року по 23.09.2014 року, з 26.09.2014 року по 24.11.2014 року, з 26.11.2014 року по 31.10.2015 року не зараховано у подвійному розмірі, не зважаючи на запис у трудовій книжці та те, що умови та характер роботи не змінювався та не зважаючи на сформованою особисто Пенсійним фондом довідку ОК-5 та відомостей про особливі умови праці, де зазначений період зашифрований для обліку спец стажу під «ЗПЗ01ЗА1» та відноситься до Списку № 1.

Позивач просив суд: 1) визнати протиправним дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області стосовно автоматичного перерахунку пенсії ОСОБА_1 у жовтні 2017 року та не зарахування до загального стажу позивача: період з 03.04.1988 року по 23.10.1993 року, з 16.12.1993 року по 01.03.1995 року, до пільгового стажу у подвійному розмірі: періоду з 25.03.2014 року по 23.09.2014 року, з 26.09.2014 року по 24.11.2014 року, з 26.11.2014 року по 31.10.2015 року; 2) зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області скасувати автоматичний перерахунок пенсії ОСОБА_1 у жовтні 2017 року та повернути раніше призначену у січні 2017 року пенсію із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) у середньоденному на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто (за 2014, 2015 та 2016 року) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1,35%; 3) зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період з 03.04.1988 року по 23.10.1993 року, з 16.12.1993 року по 01.03.1995 року та до пільгового стажу у подвійному розмірі період з 25.03.2014 року по 23.09.2014 року, з 26.09.2014 року по 24.11.2014 року, 26.11.2014 року по 31.10.2015 року.

15 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Даною ухвалою позивачу було поновлено строк звернення до суду.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 15.02.2021 року № 11, було проведено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Давиденко Т.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 200/11261/20-а була передана на розгляд судді Тарасенку І.М .

Ухвалою від 17.02.2021 року суддя Тарасенко І.М. прийняв дану справу до свого провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представники сторін до судового засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому, крім іншого зазначив, що позивач не звертався до управління Пенсійного фонду з відповідною заявою встановлено зразку, що передбачено порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 про перерахунок пенсії із зарахуванням до стажу спірних періодів роботи.

Крім того, відповідачем зазначено, що з 01.10.2017 року проведено масовий перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» з використанням показника середньої заробітної плати 3764,40 грн. та показника вартості одного року страхового стажу 1% в тому числі і пенсії ОСОБА_1 .

Відповідач звертає увагу на те, що при зменшені величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій. З 01.10.2017 року перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн. Таким чином, вказані зміни не погіршили умов отримання пенсії позивачем.

Відносно вимог позивача про зарахування до його загального стажу періоду роботи з 03.04.1988 року по 23.10.1993 року, відповідач зазначив, що записи в трудовій книжці про ці період роботи відсутні. Проте з довідки, яку позивач додав до позову вбачається, що він у вказаний період відбував термін покарання. В той же час позивачем не надано жодних документів підтверджуючих який вид покарання у період з 03.04.1988 року по 23.10.1993 року він відбував та чи були сплачені за цей період страхові внески до органу Пенсійного фонду України, тому на думку відповідача не має правових підстав для зарахування цього періоду до загального страхового стажу позивача.

Відносно зарахування до пільгового стажу у подвійному розмірі періоди роботи позивача з 25.03.2014 року по 23.09.2014 року, з 26.09.2014 року по 24.11.2014 року, з 26.11.2014 року по 31.10.2015 року, пенсійний фонд зазначив, що по-перше позивачем не вказано до якого саме пільгового стажу необхідно зарахувати вказані періоди роботи, по-друге згідно даних персоніфікованого обліку в обліковій картці позивача відсутні дані про пільговий стаж (роботу за Списком № 1 та Списком № 2) за ці періоди, а отже відсутні підстави для зарахування їх у подвійному розмірі до пільгового стажу. Крім того, позивач не звертався до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з відповідними довідками про підтвердження пільгового стажу, а тому у управління відсутні законні підстави для зарахування у подвійному розмірі до пільгового стажу періодів роботи з 25.03.2014 року по 23.09.2014 року, з 26.09.2014 року по 24.11.2014 року, 26.11.2014 року по 31.10.2015 року.

З огляду на викладене, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , отримує пенсію за віком з 09.12.2016 року, перебуваючи на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

Відповідач - Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, є органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Положенням про Пенсійний фонд України», затвердженим Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

З 01 жовтня 2017 року проведено масовий перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з використанням показника середньої заробітної плати 3764,40 грн. та показника вартості одного року страхового стажу 1% в тому числі і пенсії позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи загальний страховий стаж, який враховано по 31.12.2016 року, складає: 22 роки 2 місяці 14 днів, за списком 1 - 11 років. Заробітна плата розраховується відповідно до ст. 40 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» відповідно даних персоніфікованого обліку з 09.07.2003 року по 31.12.2016 рік та складає: 7966,00 грн. (2,11614 індивідуальний коефіцієнт х 3764,40 грн. середній заробіток відповідно до ст. 40 Закону). Розмір пенсії до 09.12.2016 року склав 3566,78 грн., розмір пенсії за віком (7966,00 грн. х 0,44775), ст. 27 Закону.

З 01 жовтня 2017 року проведено перерахунок пенсій із застосуванням середнього показника заробітної плати в Україні в розмірі 3764,40 грн. Також застосували показник величини оцінки одного року стажу в розмірі один відсоток. Коефіцієнт страхового стажу склав 0,33167.

Розмір пенсії до 01.10.2017 року склав 3566,78 грн., з них: 2642,08 грн. - розмір пенсії за віком (7966,00 грн. х 0,33167) ст. 27 Закону; 924,70 грн. - доплата до старого основного розміру пенсії (01.10.2017 року); з 01.01.2019 року згідно заяви позивача № 104 від 10.01.2019 року проведено перерахунок пенсії відповідно до ст. 42 Закону. Загальний страховий стаж, який враховано по 31.12.2018 року складає: 37 років 6 місяців 9 днів, з них за списком 1 - 13 років. Коефіцієнт страхового стажу склав 0,37500 ((37х12)+6))/1200.

Відповідно до даних персоніфікованого обліку з 01.03.2003 року по 31.12.2016 року індивідуальний коефіцієнт склав 2,08292. З 01.03.2019 року проведено індексацію пенсій.

Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії - 9173,91 грн. (2,08292 х (3764,40 грн. (середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії) х 17% індексації) = 4404,35 грн.

Розмір пенсії до 01.03.2019 року склав 3465,16 грн., з них: 3440,22 - розмір пенсії за віком (9173,91 грн. х 0,037500); 24,94 грн. - доплата за понаднормативний стаж 2 роки (1247,00 х 2%).

З 01 травня 2020 року проведено індексацію пенсії. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії - 10183,04 грн. (2,08292 х (4404,45 (середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії ) х 11% індексації) = 4888,83 грн.

Розмір пенсії до 01.05.2020 року склав 3843,58 грн., з них: 3818,64 - розмір пенсії за віком (10183,04 грн. х 0,37500); 24,94 грн. - доплата за понаднормативний стаж 2 роки (1247,00 х 2%).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другої статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Закон України № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України № 1058-IV, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону України № 1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України № 1058-IV, коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Приписами частини першої статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» визначено, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) : (100% х 12), де

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом десятим частини третьої статті 24 цього Закону, - 0,85 (ч. 2 ст. 25 Закону № 1058).

Суд зазначає, що 11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 року, яким внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Відповідно до статті 4-3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01.10.2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Згідно п. 4-4 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

З 01.01.2018 року по 31.12.2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.

Отже, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, згідно з положеннями пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року.

При цьому, як вбачається з положень ч. 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01.10.2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Матеріалами справи встановлено, що пенсія відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» була призначена позивачу 04.04.2017 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII.

Згідно з п. 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України № 2148-VIII, у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Вказана норма є законодавчою гарантією захисту прав на отримання пенсії у раніше встановленому розмірі, у випадку якщо внаслідок перерахунку зменшився її розмір.

Оскільки позивачу пенсію призначено відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 в редакції, чинній до набрання чинності Законом України № 2148-VIII, пенсія підлягала перерахунку з 01.10.2017 року відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

При зменшені величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1% одночасно було підвищено розмір середньої заробітної плати раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн. Таким чином, вказані зміни не погіршили умов отримання пенсії позивачем.

Враховуючи викладене, спростовуються доводи позивача про те, що застосування відповідачем при обчисленні пенсії позивача величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % в порівнянні із 1,35% призведе до зменшення розміру його пенсії.

Крім того, позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що внаслідок проведеного перерахунку пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 % відбулось зменшення розміру виплачуваної пенсії.

Конституційний Суд України в Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 року у справі № 1-7/99 зазначив, що дію в часі законів та інших нормативно-правових актів треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Перерахунок пенсії позивача із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% здійснено з 01.10.2017 року, тобто з дати набрання чинності пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058, що виключає зворотну дію закону в часі.

Ці норми не було визнано неконституційними, а отже у відповідача були відсутні підстави не застосовувати їх при перерахунку пенсії позивачу.

У рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії», Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії» ).

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що відповідач правомірно здійснив перерахунок пенсії позивачу 01.10.2017 року із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Дослідивши надані до суду матеріали, відповідно до яких позивачу здійснено перерахунки пенсії починаючи з 01.10.2017 року, суд дійшов висновку, що пенсія обчислена у розмірі визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 05.02.2020 року у справі № 822/3781/17.

Щодо позовної заяви про зобов`язання зарахувати до загального стажу позивача період з 03.04.1988 року по 23.10.1993 року, з 16.12.1993 року по 01.03.1995 року та до пільгового стажу у подвійному розмірі період з 25.03.2014 року по 23.09.2014 року, з 26.09.2014 року по 24.11.2014 року, 26.11.2014 року по 31.10.2015 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_3 записи про роботу позивача в період з 03.04.1988 року по 23.10.1993 року в ній відсутні.

Як вбачається з довідки № 079604 МВС СРСР, позивач у вказаний спірний період відбував термін покарання.

Відповідно до п. 12 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, у випадку реабілітації засудженої особи, час утримання від вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі на час перебування в засланні й на примусовому лікуванні зараховується до трудового стажу за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку).

Робота в`язнів підтверджується довідкою МВС і довідкою про сплату страхових внесків до пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 Виправно - трудового кодексу України, час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Тобто, автоматично період відбування виправних робіт до 31.12.2003 року не включається, для цього потрібно додаткове рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Виправно - трудового кодексу України, при умові сумлінної роботи і зразкової поведінки засудженим, які відбули покарання в колоніях-поселеннях усіх видів, суд за спільним клопотанням органу, який відає виконанням покарання, і спостережної комісії при виконавчому комітеті місцевої Ради

народних депутатів може включити час їх роботи в колоніях-поселеннях до загального трудового стажу.

До 31.12.2003 року включно, відповідно до ч. 6 ст. 50 Виправно - трудового кодексу України, час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується.

Позивачем не надано доказів, щодо його звернення до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із відповідною заявою про зарахування спірного періоду та документами, які підтверджують який вид покарання у період з 03.04.1988 року по 23.10.1993 року він відбував та чи були сплачені за цей період страхові внески до Пенсійного фонду України.

Суд також зазначає, що періоди роботи позивача відсутні в обліковій картці ОСОБА_1 відсутні дані про пільговий стаж позивача (роботу за Списком № 1 та за Списком № 2) за вказані вище періоди.

Крім того, при розгляді справи суд враховує позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 06.12.2015 року у справі № 686/19687/14-а та підтриману Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 року у справі № 234/10773/17, де вказано, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону № 1788-Х11 має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Лише наявність достатніх доказів цих обставин породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Отже, позивачу необхідно було звернутися до Пенсійного органу для врахування до пільгового стажу спірних періодів роботи.

Частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена та проголошена у судовому засіданні 07 квітня 2021 року.

Повний текст рішення виготовлений 16 квітня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко