Справа № 360/4570/20
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

23 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4570/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Військової частини НОМЕР_1 (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому Військова частина НОМЕР_1 просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму невідшкодованої матеріальної шкоди Військовій частині НОМЕР_1 у розмірі 15578,87 грн;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчились, у розмірі 9108,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 серпня 2017 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу терміном на 3 роки, відповідно до якого він проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

У період з 15 грудня 2017 року по 26 жовтня 2020 року відповідач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 грудня 2017 року № 339 відповідача призначено на посаду стрільця - санітара 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти.

За час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 09 січня 2018 року відповідач отримав у тимчасове користування інвентарне речове майно, а саме: бронежилет Корсар МЗс 1-4 - 1 комплект, шолом кевларовий Каска 1М - 1 штука, каримат 1 штука, костюм маскувальний зимовий - 1 комплект, костюм для захисту від води - 1 комплект, сидіння польове - 1 штука, наколінники - 1 пара, налокітники - 1 пара, чохол для шолому білий - 1 штука, мішок спальний - 1 штука, рюкзак індивідуальний - 1 штука, а також майно медичної служби: аптечка першої медичної допомоги загального призначення АПМДЗП. 13 березня 2018 року відповідач самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 та був безпідставно відсутній на службі до 27 червня 2018 року, чим вчинив злочин, передбачений частиною четвертою статті 407 Кримінального кодексу України. За даним фактом 16 липня 2018 року вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі № 243/5950/18 відповідача притягнуто до кримінальної відповідальності.

На час безпідставної відсутності на службі відповідач залишив вищеперераховане інвентарне майно без нагляду, що спричинило його втрату та завдання матеріальної шкоди Військовій частині НОМЕР_1 .

За даним фактом відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 30 червня 2018 року № 506 призначено службове розслідування, яке було проведено у період з 30 червня 2018 року по 07 липня 2018 року. В ході службового розслідування відповідач свою вину у втраті ввіреного йому майна повністю визнав.

Відповідно до відомості залишкової вартості військового майна від 06 липня 2018 року № 34 та довідки-розрахунку вартості шкоди, завданої державі по медичній службі, сума шкоди, завданої в результаті втрати інвентарного речового майна, складає 19407,46 грн та медичного майна 4994,31 грн, а всього 24401,77 грн.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 липня 2018 року № 527 відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності в сумі 24401,77 грн за втрату вищеперерахованого інвентарного майна.

За період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 матеріальну шкоду, завдану відповідачем у результаті втрати інвентарного майна, було частково відшкодовано з його грошового забезпечення та на теперішній час вона складає 15578,87 грн.

15 серпня 2018 року відповідач повторно самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 .

11 липня 2019 року вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі № 243/5950/18 відповідача притягнуто до кримінальної відповідальності та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці. 07 вересня 2020 року зазначений вирок надійшов на адресу Військової частини НОМЕР_1 .

26 жовтня 2020 року командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення звільнити відповідача з військової служби за контрактом на підставі підпункту е пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі).

Таким чином відповідач проходив військову службу за контрактом та фактично виконував службові обов`язки у період з 31 серпня 2017 року по 13 березня 2018 року (194 днів) та з 27 червня 2018 року по 15 серпня 2018 року (49 днів), всього 243 дні.

Відповідно до частини другої статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці одержують за рахунок держави речове майно або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Відповідно до вимог зазначеного закону відповідач був належним чином забезпечений речовим майном.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та в особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 768/28898, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

На час звільнення відповідача загальна вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчились, згідно з довідкою-розрахунком від 04 серпня 2020 року № 56 склала 9108,44 грн (всього 18 найменувань). Отримання відповідачем вищезазначеного речового майна за період військової служби підтверджується копіями атестату від 15 грудня 2017 року № 28, роздавальної відомості від 08 серпня 2018 року № 141п, роздавальної відомості від 04 серпня 2018 року № 138, роздавальної відомості від 01 січня 2018 року № 1, роздавальної відомості від 01 лютого 2018 року № 21, картки обліку військового майна особистого користування від 15 грудня 2017 року № 1709.

Враховуючи, що з дня звільнення відповідача, останній добровільно заборгованість не погасив, посилаючись на норми Кодексу адміністративного судочинства України, Цивільного кодексу України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом 7-ми (семи) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, доказів надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копії позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, та всіх доданих до неї документів (арк. спр. 60).

Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року Військовій частині НОМЕР_1 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви на 5 (п`ять) календарних днів з дати отримання даної ухвали. Запропоновано Військовій частині НОМЕР_1 протягом 5-ти (п`яти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду доказів надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу копії позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, та всіх доданих до неї документів (арк. спр. 75).

Ухвалою суду від 13 січня 2021 року зобов`язано Центр надання адміністративних послуг Марківської районної державної адміністрації протягом 3-х (трьох) днів з дня отримання ухвали надати інформацію про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; зобов`язано Міністерство юстиції України протягом 3-х (трьох) днів з дня отримання ухвали надати інформацію про місце відбування покарання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (арк. спр. 82).

29 січня 2021 року від Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України надійшов лист від 20 січня 2021 року № 716/Рд, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання в державній установі Торецька виправна колонія (№ 2), яка розташована за адресою: вул. Херсонська, буд. 32, м. Торецьк, Донецька область, 85200 (арк. спр. 90).

01 березня 2021 року від Марківської селищної ради Марківського району Луганської області надійшов лист від 22 лютого 2021 року № 400, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 90).

Ухвалою суду від 09 березня 2021 року серед іншого відкрито провадження у справі; визначено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 98-100).

Відповідач ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі, копію позовної заяви з додатками та витяг про процесуальні права та обов`язки отримав 16 березня 2021 року, про що свідчить розписка про отримання документів (арк. спр. 107).

Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Відповідно до положень частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено таке.

Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місцезнаходження: с. Терентіївка, Полтавська область) є юридичною особою, основним видом діяльності якої є 84.22 Діяльність у сфері оборони, про що свідчить довідка з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22 жовтня 2018 року № 81/18 (арк. спр. 55-56).

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) 31 серпня 2017 року уклав з Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_2 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу строком на три роки (арк. спр. 12).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15 грудня 2017 року № 339 (по стройовій частині) військовослужбовця, призначеного наказом командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 07 грудня 2017 року № 46-РС № 47-РС, що прибув для подальшого проходження служби з Військової частини НОМЕР_4 м. Житомир, з 15 грудня 2017 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення 15 грудня 2017 року при Військовій частині НОМЕР_5 і вважати призначеним солдата ОСОБА_1 на посаду стрільця-санітара 1 відділення 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти, ВОС-100915Д, шпк. «Солдат» (арк. спр. 36).

За час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 відповідач 09 січня 2018 року отримав у тимчасове користування інвентарне речове майно, а саме: бронежилет Корсар МЗс 1-4 - 1 комплект, шолом кевларовий Каска 1М - 1 штука, каримат 1 штука, костюм маскувальний зимовий - 1 комплект, костюм для захисту від води - 1 комплект, сидіння польове - 1 штука, наколінники - 1 пара, налокітники - 1 пара, чохол для шолому білий - 1 штука, мішок спальний - 1 штука, рюкзак індивідуальний - 1 штука, а також майно медичної служби: аптечка першої медичної допомоги загального призначення АПМДЗП, що підтверджено роздавальною (здавальною) відомістю за 09 січня 2018 року (арк. спр. 19).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 березня 2018 року № 68 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти, визнано таким, що 14 березня 2018 року самостійно залишив частину (був відсутній на ранковому шикуванні), у зв`язку з тим, що інших обставин, причин відсутності на службі встановити не є можливим, з 14 березня 2018 року знято з котлового забезпечення при Військовій частині НОМЕР_6 (арк. спр. 37).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 березня 2018 року № 77 солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти, що 14 березня 2018 року самостійно залишив частину (був відсутній на ранковому шикуванні), відповідно до підпункту 9 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, з 23 березня 2018 року зараховано у розпорядження командира військової частини для вирішення питання щодо подальшого службового використання, знято з усіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 та призупинено виплату грошового забезпечення з 14 березня 2018 року (арк. спр. 38).

У період з 30 червня 2018 року по 07 липня 2018 року відносно відповідача проведено службове розслідування за наслідками втрати інвентарного майна та завдання матеріальної шкоди Військовій частині НОМЕР_1 , за наслідками якого складено акт службового розслідування, який затверджено 07 липня 2018 року командиром Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого запропоновано притягнуто до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 у розмірі 24401,77 грн (арк. спр. 13-16).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 липня 2018 року № 527 «Про результати службового розслідування за фактом відсутності інвентарного майна» притягнуто ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у розмірі 24401,77 грн з утриманням з грошового забезпечення солдата ОСОБА_1 щомісячного нарахування у розмірі, визначеному чинним законодавством, до повної виплати заборгованості (арк. спр. 22-25).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30 червня 2018 року № 175 солдата ОСОБА_1 , що знаходився у розпорядженні командира, призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30 червня 2018 року № 60-РС на посаду стрільця-санітара 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти, з 30 червня 2018 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення 30 червня 2018 року при Військовій частині НОМЕР_6 ; вважати таким, що справи та посаду прийняв 30 червня 2018 року; стаж військової служби рахувати з 31 серпня 2017 року по 14 березня 2018 року, з 30 червня 2018 року (арк. спр. 39).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 серпня 2018 року № 220 солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти, визнано таким, що 15 серпня 2018 року самостійно залишив частину (був відсутній на ранковому шикуванні), у зв`язку з тим, що інших обставин, причин відсутності на службі встановити не є можливим, з 15 серпня 2018 року знято з котлового забезпечення при Військовій частині НОМЕР_6 та з 15 серпня 2018 року призупинено виплату грошового забезпечення (арк. спр. 40).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 серпня 2018 року № 232 солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти, що 15 серпня 2018 року самостійно залишив частину (був відсутній на ранковому шикуванні), відповідно до підпункту 9 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, з 25 серпня 2018 року зараховано у розпорядження командира військової частини для вирішення питання щодо подальшого службового використання, знято з усіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 (арк. спр. 41).

11 липня 2019 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області у справі № 243/12202/18 ухвалено вирок, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 407 Кримінального кодексу України, і на підставі цього закону призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі статті 71 Кримінального кодексу України до покарання, призначеного ОСОБА_1 за цим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2018 року у вигляді 3 років позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у вигляді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі (арк. спр. 51-53).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 березня 2020 року № 48 солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 1 десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти, який 15 серпня 2018 року самостійно залишив частину (був відсутній на ранковому шикуванні), увільненого від займаної посади, та якому призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 10 березня 2021 року № 19-РС, відповідно до абзацу другого статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», призупинено строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі всіх видів забезпечення з 20 жовтня 2019 року; облікові документи направлено до Марківського районного військового комісаріату Луганської області (арк. спр. 42).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 жовтня 2020 року № 228 солдата ОСОБА_1 , що знаходився у розпорядженні командира Військової частини, який 15 серпня 2018 року самовільно залишив частину (не з`явився на ранкове шикування), увільненого від займаної посади, та якому призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, строк військової служби, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України від 04 квітня 2006 року № 3597-ІV «Про військовий обов`язок і військову службу» та на підставі вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за судовим провадженням № 1-кп/243/262/2019, звільнено з військової служби за контрактом у запас за підпунктом «е» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади), з 26 жовтня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Марківського районного військового комісаріату Луганської області (арк. спр. 43-44).

Також наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 жовтня 2020 року № 228 наказано провести відрахування вартості речового майна, якому не закінчилися встановленні терміни носіння звільняємого у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, в сумі 9108,44 грн.

На час звільнення відповідача загальна вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчились, згідно з довідкою-розрахунком від 04 серпня 2020 року № 56 склала 9108,44 гривень, а саме: куртка вітровологзахисна зимова вартістю 1885,98 грн, недонос 75 %, відшкодування 1414,49 грн; штани вітровологозахисні зимові вартістю 920,40 грн, недонос 75 %, відшкодування 690,30 грн; кашкет польовий вартістю 86,88 грн, недонос 25 %, відшкодування 21,72 грн; шапка зимова вартістю 73,44 грн, недонос 75 %, відшкодування 55,08 грн; сумка транспортна індивідуальна вартістю 895,02 грн, недонос 85 %, відшкодування 760,77 грн; штани літні польові вартістю 446,34 грн, недонос 65 %, відшкодування 290,12 грн; рукавички зимові вартістю 374,46 грн, недонос 65 %, відшкодування 243,40 грн; костюм літній польовий нового зразка вартістю 1029,96 грн, недонос 100 %, до відшкодування 1029,96 грн; черевики з високими берцями тип А, В, Б вартістю 1596,00 грн (3 пари), недонос 75 %, відшкодування 3591,00 грн; сорочка бойова вартістю 480,48 грн, недонос 75 %, відшкодування 360,36 грн; шкарпетки літні трекінгові вартістю 41,46 грн (2 пари), недонос 25 %, відшкодування 20,73 грн; білизна натільна демісезонна вартістю 184,78 грн, недонос 25 %, відшкодування 46,20 грн; труси вартістю 58,98 грн, недонос 25 %, відшкодування 14,75 грн; фуфайка з коротким рукавом вартістю 78,18 грн, недонос 100 %, відшкодування 78,18 грн; білизна для холодної погоди вартістю 653,52 грн, недонос 65 %, відшкодування 424,79 грн; шкарпетки зимові трекінгові вартістю 60,96 грн (2 пари), недонос 25 %, відшкодування 30,48 грн; шарф труба зимова вартістю 46,14 грн, недонос 75 %, відшкодування 34,61 грн; ремінь брючний вартістю 2,00 грн, недонос 75 %, відшкодування 1,50 грн; всього 18 найменувань на загальну суму 9108,44 грн (арк. спр. 54).

Отримання відповідачем вищезазначеного речового майна за період військової служби підтверджується копіями атестату від 15 грудня 2017 року № 28, роздавальної відомості від 08 серпня 2018 року № 141п, роздавальної відомості від 04 серпня 2018 року № 138, роздавальної відомості від 01 січня 2018 року № 1, роздавальної відомості від 01 лютого 2018 року № 21, копією картки обліку військового майна особистого користування від 15 грудня 2017 року № 1709 (арк. спр. 26-27, 28, 29, 30, 31, 32).

Згідно з Книгою обліку грошових стягнень і нарахувань Військової частини НОМЕР_1 загальний залишок до стягнення з ОСОБА_1 складає 24687,31 грн (арк. спр. 33-35).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзиви учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом першим статті 3 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ Про Збройні Сили України, статтями 1, 10 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ Про оборону України Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до статей 11, 16 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема, такі обов`язки знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначає Закону України від 21 вересня 1999 року № 1075-ХІV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Відповідно до статті 1 Закону України від 21 вересня 1999 року № 1075-ХІV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

За приписами статті 1 Закону України від 03 жовтня 2019 року № 160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон № 160-ІХ):

матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом (частини перша, четверта статті 3 Закону № 160-ІХ).

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на час розгляду справи матеріальну шкоду, завдану відповідачем в результаті втрати інвентарного майна, відшкодовано частково та її залишок складає 15578,87 грн.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначає Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-XII та з метою упорядкування речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року № 767/28897, затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.

Відповідно до абзаців першого, другого підпункту 1 пункту 3 розділу І «Загальні положення» Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року № 767/28897 (далі Інструкція № 232), речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає забезпечення обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами.

Згідно з абзацом десятим пункту 4 розділу ІІІ «Порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном особистого користування в мирний час та особливий період» Інструкції № 232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Отже, за рахунок відповідача позивачу має бути відшкодована вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, з урахуванням зносу, розмір якої складає 9108,44 грн.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, виходячи з таких міркувань.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц та від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зроблено висновок, що у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 і підстав для відступу від вказаної правової позиції не вбачається.

Відповідач на час завдання позивачу шкоди проходив публічну службу та мав статус військовослужбовця. Позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби, а саме внаслідок ухилення останнього від проходження військової служби.

Викладене свідчить про те, що між сторонами по справі виник спір з приводу стягнення збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, а тому цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, у зв`язку з чим позов слід задовольнити повністю.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

З викладеного слідує, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору відносяться на рахунок суб`єкта владних повноважень. Такий вид судових витрат, як судовий збір, поверненню позивачу - суб`єкту владних повноважень, не підлягає.

Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних правовідносинах із владою.

Оскільки Військова частина НОМЕР_1 у вказаній справі є суб`єктом владних повноважень, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму невідшкодованої матеріальної шкоди, спричиненої втратою інвентарного речового майна, у розмірі 15578,87 грн (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят вісім грн 87 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 вартість виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчились, у розмірі 9108,44 грн (дев`ять тисяч сто вісім грн 44 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська