Справа № 160/1705/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2021 року Справа № 160/1705/21
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТЕС ГРУПП» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТЕС ГРУПП" (далі позивач, ТОВ "ФОРТЕС ГРУПП") до Дніпровської митниці Держмитслужби (відповідач, митниця), в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати:
- рішення про коригування митної вартості товарів №UA110110/2020/300034/1 від 30.09.2020р.;
- стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору та суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що до митного органу були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту. Однак, митниця, на думку позивача, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень. Надані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Позивач вважає, що відповідач мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості. У зв`язку з чим, на думку позивача, наявні всі підстави для скасування рішення та картки відмови.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
15.03.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що оскільки за результатами перевірки документів, наданих до митного оформлення позивачем, виявлені розбіжності, які позивачем так і не були усунуті в ході консультацій. Враховуючи встановлену у наданих документах невідповідність відомостей, виявлених під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товару вказане унеможливило проведення обчислення заявленого рівня митної вартості за обраним декларантом методом визначення митної вартості, у зв`язку з чим відповідачем було прийнято оскаржуване рішення. Також відповідач повідомив, що у зв`язку із неможливістю застосування першого методу визначення митної вартості товарів посадовою особою Дніпропетровської митниці було послідовно перейдено до другорядних методів визначення митної вартості та митну вартість скориговано до рівня ціни шляхом здійснення розрахунку. Вважає, що Рішення про коригування митної вартості товару було прийнято у відповідності до норм Митного кодексу України і підстави для його скасування та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відсутні. Щодо відшкодування витрат на послуги адвоката відповідач зазначив, що встановлені адвокатом тарифи є значно завищеними, розмір витрат не є співмірним зі складністю справи.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.01.2019 року ТОВ «ФОРТЕС ГРУПП», як Покупець, уклало з іноземним підприємством «ZHEJIANG SHUANGTAI VEHICLE PARTS CO., LTD» (Китайська Народна Республіка), як Продавцем, Контракт № К_1/2019, предметом якого відповідно до п. 2.1. Контракту є поставка Продавцем на адресу Покупця автомобільних запчастин в асортименті, номенклатурі та кількості, зазначених в Специфікаціях до цього Контракту.
17.07.2020 року до Договору між сторонами укладено Специфікацію №3 та Додаток №3 на поставку на умовах FOB Ningbo товару: 1) болт М8х20 кількістю 32,000 од. вартістю 0,0280 дол.США/од.; 2) гайка М10 кількістю 103,600 од. вартістю 0,0179 дол.США/од.; 3) гайка с/к М12 кількістю 124,850 од. вартістю 0,0338 дол.США/од.; 4) болт М8х22 кількістю 13,200 од. вартістю 0,0330 дол.США/од.; 5) шпилька М8х25 кількістю 120,000 од. вартістю 0,0223 дол.США/од.; 6) гайка М8 кількістю 20,000 од. вартістю 0,0280 дол.США/од.; 7) болт М12х27 кількістю 36,450 од.вартістю 0,0760 дол.США/од., - всього на загальну суму 13 412,17 дол.США.
- пакувальний лист від 17.07.2020 року;
- рахунок-фактура (інвойс) № ST20200416 від 17.07.2020 року;
- товарно-транспортна накладна (CMR) № 379005 від 26.09.2020 року;
- додаткова угода до Контракту №1 від 30.12.2019 року;
- додаток до Контракту №3 від 17.07.2020 року;
- специфікація до Контракту №3 від 17.07.2020 року;
- контракт № К_1 /2019 від 08.01.2019 року;
- договір про транспортно-експедиційні послуга № Ц020117 від 02.01.2017 року.
Однак, 29.09.2020 року позивачем отримано від митниці електронне повідомлення, відповідно до якого надані декларантом документи, на думку митниці, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
В процесі консультацій декларантом додатково подано до митниці: платіжне доручення в іноземній валюті №3 від 22.07.2020 року, заявка №5 на транспортування та експедирування контейнерів від 20.07.2020 року; рахунок-фактура № LS- 4307079 від 21.09.2020 року; платіжне доручення № 410 від 23.09.2020 року.
У зв`язку з незгодою з Рішенням, декларантом заявлено випуск партії товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання у відповідності до положень ч.7 ст. 55 МК України за ЕМД №UA110110/2020/014293 із забезпеченням гарантії у вигляді грошової застави в сумі 17 412,19 грн. (814,56 грн. ввізного мита+5 617,26 грн. ПДЗ+10 980,37 грн. антидемпінгового мита).
Підставою для прийняття рішення стали такі розбіжності встановлені митним органом:
1) Наданий Прайс-лист б/н на травень 2020 року містить інформацію на обмежений асортимент для конкретного імпортера, крім того не кореспондуються за датами до заявленої партії товару, враховуючи зазначене, не відповідає поняттю «дійсної вартості» відповідно о статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (далі -ГАТТ).
2) Згідно умов Договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 02.01.2017 № Ц020117 експедитор організовує за рахунок клієнта транспортно- експедиційне перевезення. У пункті 4.1.3. передбачає оплату транспортно-експедиційних послуг протягом трьох банківських днів від дати рахунку, але до вивозу товару з порту, за порушення термінів оплати пунктом 5.3.4 за несвоєчасну оплату передбачена сплата пені за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (прострочення від дати коносаменту - 45 доби, облікова ставка НБУ 6%). Декларантом при визначенні митної вартості не врахована сума пені.
3) Додана декларантом сума транспортно-експедиційних витрат у гривні, не розраховується з вартістю сум таких витрат зазначених у Заявці в доларах США.
Позивач вважаючи, що подані ним документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості, звернувся із даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини 2 статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України згідно митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Відповідно до частини 3 статті 57 Митного Кодексу України, кожний наступний метод застосовується лише в разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини 4 статті 57 Митного кодексу України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених в частинах 5, 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього в разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, в разі якщо документи, зазначені в частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 5 статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частини 6 статті 53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до частини 1 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 2 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України згідно митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень застосування цього методу, визначених в частині 1 статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частини 4 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих в разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити в митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів, в тому числі невірно визначено митну вартість товарів, в разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених в частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності в цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним в главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 7 статті 54 Митного кодексу України, в разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні або недостовірні відомості про митну вартість товарів, в тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно приписів 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості виходив з того, що подані документи містять розбіжності.
Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України визначено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно частини 4 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).
В даному випадку відповідачем було відмовлено в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення з тих підстав, що митним органом були виявлені розбіжності, що стосуються числового значення оцінюваного товару.
Так, відносно доводів митниці щодо не включення до складової митної вартості товарів такої складової, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, суд звертає увагу, що в даному випадку при розрахунку митної вартості не повинна враховуватися така окрема її складова, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, з огляду на включення цих витрат до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (фактурної вартості товару), оскільки у пункті 3.1 контракту сторони визначили, що продавець зобов`язується поставляти товар на умовах поставки FOB (INCOTERMS 2010) та бере на себе обов`язок з навантаження товару на наданий покупцем транспортний засіб.
Згідно А. 9. FOB Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2010 року) ІНКОТЕРМС 2010, продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару.
Згідно п.5.1. контракту «Пакування і маркування», весь товар, що поставляється повинен бути запакований і промаркований відповідно до технічних умов виробника товару. Пакування повинно забезпечити збереження товару при звичайних умовах транспортування вантажу. Продавець несе повну відповідальність за будь-які пошкодження товару внаслідок неналежного пакування.
За таких обставин, вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, включена продавцем до ціни товару.
Щодо тверджень відповідача про відсутність інформації про витрати на транспортування товару, яка повинна бути відображена в додатках до контракту на кожну поставку товару, відповідно пункту 4.1 контракту, суд зазначає наступне.
Відповідно до Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою, та чинні з 01.01.2011 року, умови поставки FOB (Free On Board (...named port of shipment) Франко борт (...назва порту відвантаження) означають, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець.
Отже, за умовами поставки FOB покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару та понести витрати, пов`язані з доставкою товару до порту призначення.
П. 4.1. Контракту передбачає встановлення витрат на транспортування лише за їх наявності (наприклад при обранні умов поставки, в яких транспортування товарів до митної території України здійснює продавець). В той же час, відповідно до Специфікації №3 та Додатку №3 до Контракту від 17.07.2020 року, сторонами обрано умови поставки FOB. Відповідно до правил Інкотермс, умови поставки FOB означають, що всі витрати та ризики до моменту завантаження товару на борт судна несе продавець, в тому числі і витрати на транспортування, навантаження і т.д., і такі витрати включаються до ціни товару, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті. Таким чином, зазначені витрати не відносяться до зазначених в п.6 ч.10 ст. 58 МК України і не підлягають окремому зазначенню. Зазначена митницею підстава є необґрунтованою.
В процесі консультацій декларантом додатково подано до митниці: заявка №5 на транспортування та експедирування контейнерів від 20.07.2020 року; рахунок-фактура № LS- 4307079 від 21.09.2020 року; платіжне доручення № 410 від 23.09.2020 року. Отже, декларантом повністю виконано вимоги п.6 ч.2 ст. 53 МК України в цій частині.
Таким чином, ТОВ «ФОРТЕС ГРУПП» виконало всі вимоги МК України щодо заявлення митної вартості товарів, надало митному органу всі необхідні документи та відомості, за якими в тому числі обчислюється задекларована митна вартість товару, ввезеного за прямим контрактом з виробником, на основі оцінки яких у їх взаємному зв`язку у їх сукупності не може бути жодних сумнівів щодо правильності числових значень митної вартості, заявлених декларантом за першим методом визначення митної вартості (за ціною контракту).
При цьому, суд вважає, що відсутність в додатку до контракту зазначення розміру витрат на транспортування, за наявності доказів розміру їх понесення, не може слугувати виключною підставою для невизнання таких витрат як підтверджених.
З приводу ненадання документів щодо страхування вантажу та вартості страхування слід вказати, що згідно з п. 3.5 Контракту страхування вантажу може відбуватися за згодою покупця та продавця.
Враховуючи відсутність факту страхування вантажу, позивач не має обов`язку надавати документи на підтвердження страхування.
Щодо відсутності сертифікатів якості на товар, суд звертає увагу на наступне.
Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України визначено перелік документів, які надаються для підтвердження митної вартості.
Частиною 5 статті 53 Митного кодексу України заборонено органу доходів і зборів вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Документи про якість товару не входять у цей перелік, відповідно зауваження митниці щодо відсутності документів виробника про якісні характеристики товару не може розцінюватися як розбіжність, яка впливає на числові значення митної вартості.
В постанові Верховного Суду від 16.11.2018 р. в справі №813/1012/17 висловлена правова позиція стосовно не надання до митного оформлення декларантом документів на підтвердження якості товару, яка полягає у тому, що виключний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості, наведений у статті 53 Митного кодексу України, і серед цього переліку відсутні документи щодо якості товарів.
Суд вказує, що документи щодо якості товарів не підтверджують та не спростовують ціну товару, відповідно не впливають на числові значення митної вартості товару.
Таким чином, подані позивачем документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товару за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
Натомість, контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, тобто не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню, відмінного від основного методу.
Суд звертає увагу, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
Відповідно, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Окремо суд звертає увагу, що згідно частини 2 статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач посилається на декларацію щодо ввезених товарів, разом з цим у вказаному рішенні відсутні порівняння якісних та кількісних характеристик задекларованих позивачем товарів та характеристик товарів, ціна на які взята за основу при коригуванні митної вартості.
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржуються, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності таких рішень.
За наведених обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Щодо витрат на правничу допомогу суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
У відповідності до п. 1.2. Договору про надання правової допомоги №01-19-11/20 від 19.11.2020, укладеного між ТОВ «ФОРТЕС ГРУПП» (замовник) та Адвокатським бюро "Герман і партнери", правова допомога за договором здійснюється адвокатом Герман Мариною Миколаївною.
Згідно з п. 3.3 Договору про надання правової допомоги, замовник здійснює попередню оплату у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. без ПДВ вартості послуг, які надаються за цим Договором, протягом двох днів з моменту укладення Договору, з якості попередньої оплати за надані послуги.
Факт попередньої оплати підтверджується рахунком-фактурою № 97/20 від 19.11.2020 та платіжним дорученням про оплату від 19.11.2020 №437.
Відповідно до п. 4.1. Договору про надання правової допомоги №01-19-11/20 від 19.11.2020 факт належного виконання Виконавцем зобов`язань з даного Договору фіксується повноважними представниками сторін у акті прийому-передачі наданих послуг.
Також, позивачем надано копію акту прийому-передачі наданих послуг від 23.11.2020, складений на підставі погодинної тарифікації адвокатських послуг за Договором №01-19-11/20 від 19.11.2020.
Згідно довідки погодинної тарифікації адвокатських послуг за Договором №01-19-11/20 від 19.11.2020 адвокатом були надані послуги:
1. Усні консультації 300 грн.
2. Аналіз документів, підбір нормативної бази для складання позовної заяви- 600 грн.
3. Складання адміністративного позов 4000 грн.
4. Ксерокопіювання, друк, завірення документів, що додаються до позовної заяви 750 грн.
5. Підготовка реквізитів для сплати судового збору 150 грн.
6. Направлення позовної заяви з додатками на адресу суду 100 грн.
7. Моніторинг подальшого руху справи 150 грн.
8. Підготовка інших процесуальних документів до винесення судом рішення по справі (відповіді на відзив, заяв, клопотань, тощо) 1600 грн.
9. Складання заяви про отримання рішення суду 200 грн.
10. Направлення заяви про отримання рішення суду на адресу суду 50 грн.
11. Отримання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 100 грн.
Як зазначалося вище, послуги адвоката зокрема складалися з усної консультації 300 грн., аналізу документів, підбір нормативної бази для складання позовної заяви - 600 грн., складання адміністративного позову 4000 грн., ксерокопіювання, друку, завірення документів, що додаються до позовної заяви 750 грн., підготовки реквізитів для сплати судового збору 150 грн. Всього 5800 грн.
Суд зазначає, що до складання адміністративного позову відноситься усна консультації, аналіз документів, підбір нормативної бази, ксерокопіювання, друку, завірення документів, що додаються до позовної заяви, підготовка реквізитів для сплати судового збору.
Крім того, позивачем не обґрунтовано в чому саме полягав моніторинг адвокатом подальшого руху справи.
Також, послуги щодо підготовки інших процесуальних документів до винесення судом рішення по справі (відповіді на відзив, заяв, клопотань, тощо), складання заяви про отримання рішення суду, направлення заяви про отримання рішення суду на адресу суд, отримання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду не підлягають відшкодуванню, оскільки адвокатом перелічені вище дії в рамках даної справи не вчинялись.
Згідно ч. 5, 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином відшкодуванню підлягають послуги щодо складання адміністративного позову 4000 грн., направлення позовної заяви з додатками на адресу суду 100 грн. Всього 4100 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110110/2020/300034/1 від 30.09.2020р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 23.04.2021 року.

Суддя О.М. Неклеса