Справа № 160/2493/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2021 року Справа № 160/2493/21
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про спонукання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій позивач просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправними;
- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: з 09 грудня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на час звернення із заявою про призначення пенсії 09 грудня 2020 року має необхідний загальний трудовий стаж більше 20 років, із яких з 17 червня 1986 року по 27 березня 1992 року, з 03 травня 1993 року по 15 січня 2002 року працював на посаді слюсаря по ремонту апаратурного обладнання. У грудні 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення і виплати пільгової пенсії, проте отримав офіційну відмову з підстав неправильності запису у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення, невідповідність займаної посади в зазначеній пільговій довідці. Так, позивач вважає, що надана ним відповідачу трудова книжка оформлена відповідно до діючого законодавства, записи про роботу на посаді слюсаря по ремонту технологічного обладнання уже засвідчують характер виконуваної роботи та про наявність права на пільгову пенсію. До трудової книжки стосовно запису про звільнення від 15 січня 2002 року був наданий офіційний переклад з Узбецької мови. Окрім того, АТ «Ферганське ремонтно-будівельно-монтажне управління» надало довідки на підтвердження роботи ОСОБА_1 на посаді слюсаря по ремонту технологічного обладнання, а також уточнюючу довідку про особливий характер роботи для призначення пільгової пенсії. З огляду на надані документальні докази позивач вважає незаконною відмову відповідача у призначенні пільгової пенсії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
22 березня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов в якому він не визнає позовну заяву, вважає її необґрунтованою та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що при зверненні разом з заявою про призначення пенсії позивачем було надано наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку НОМЕР_1 , військовий квиток НОМЕР_2 , довідку з ДПІ про облік, як суб`єкта підприємницької діяльності від 09 грудня 2020 року, довідку із СПОВ про заробітну плату за період з 01 липня 2000 року від 09 грудня 2020 року, довідку про відкритий рахунок в банку від 09 грудня 2020 року, довідку про періоди страхового стажу до 01 липня 2000 року № 313-А, довідки, що визначають права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників № 312, № 313. Згідно наданих позивачем документів, загальний стаж роботи на дату звернення становить 13 років 2 місяці 27 днів, з яких пільговий стаж по Списку № 1 відсутній. Так, відповідач вказує, що посада, на якій працював позивач та яка зазначена в довідці про підтвердження пільгового характеру роботи № 312 від 21 жовтня 2020 року, не співпадає з зазначеною посадою в трудовій книжці НОМЕР_1 та довідці № 313 від 21 жовтня 2020 року. Також відповідач не зарахував до загального трудового стажу позивача його періоди роботи в колгоспі з 12 березня 1992 року по 21 квітня 1993 року без уточнювальної довідки; період з 10 березня 1995 року по 15 січня 2002 року, оскільки назву підприємства на печатці неможливо прочитати, в індивідуальних відомостях про застраховану особу дані відсутні. Отже, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 з підстав відсутності необхідного загального трудового стажу та стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 1.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами судової справи підтверджено, що 09 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області через відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком по Списку № 1. Разом з заявою про призначення пенсії позивачем було надано наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку НОМЕР_1 , військовий квиток НОМЕР_2 , довідку з ДПІ про облік, як суб`єкта підприємницької діяльності від 09 грудня 2020 року, довідку із СПОВ про заробітну плату за період з 01 липня 2000 року від 09 грудня 2020 року, довідку про відкритий рахунок в банку від 09 грудня 2020 року, довідку про періоди страхового стажу до 01 липня 2000 року № 313-А, довідки, що визначають права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників № 312, № 313.
Заяву про призначення пенсії із доданими до неї документами прийнято ГУ ПФУ в Дніпропетровській області і зареєстровано 09 грудня 2020 року, про що складено розписку-повідомлення за №1596, копія якого наявна в матеріалах справи.
14 грудня 2020 року листом № 0400-010303-8/119848 відповідач повідомив позивача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обґрунтовуючи її наступним:
- посада, яка зазначена в трудовій книжці НОМЕР_1 та довідці № 313 від 21 жовтня 2020 року, не співпадає із посадою, яка зазначена в пільговій довідці № 312 від 21 жовтня 2020 року. Пільгова довідка № 312 від 21 жовтня 2020 року має тільки два підписи, що не відповідає вимогам чинного законодавства;
- 12 березня 1992 року по 21 квітня 1993 року період роботи в колгоспі, необхідна уточнювальна довідка;
- 10 березня 1995 року по 15 січня 2002 року період неможливо зарахувати, оскільки запис про звільнення в трудовій книжці зроблено іншою мовою, назву підприємства на печатці неможливо прочитати, в індивідуальних відомостях про застраховану особу дані відсутні.
З наданих документів відповідальними особами відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення встановлено, що загальний стаж роботи на дату звернення становить 13 років 2 місяці 27 днів, з яких пільговий стаж по Списку № 1 відсутній.
Не погоджуючись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Згідно зі статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року (далі Закон України № 1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною 3 статті 24 Закону України № 1058-IV передбачено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Згідно з частинами 1 і 2 статті 114 Закону України № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах 2 і 2 цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині 4 цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року визначено право на пільгове пенсійне забезпечення особам, які мають на день введення в дію цього Закону (на 1 січня 1992 року) стаж на роботах, що давали право на пенсію на пільгових умовах.
Пунктом 11 Порядку № 18-1 передбачено, що для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об`єднаних управлінь, за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: довідку про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідку про їх відсутність). У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.
Згідно з пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
У вищевказані спірні періоди роботи позивача діяли Списки, затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року, Постановою Ради Міністрів СРСР № 10 від 26 січня 1991 року та Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Для підтвердження пільгового стажу лише на підставі трудової книжки існує певна вимога, визначена в абзацах 4, 5 пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, згідно яких якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року за № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року.
Виходячи з наведених правових норм, суд зазначає, що первинні документи вимагаються лише у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах. Необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що належать до Списку № 1 або Списку № 2.
Судом встановлено, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії, станом на 09 грудня 2020 року, позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), досяг віку 56 років 2 місяці.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить наступні записи про трудовий стаж позивача:
- 05 вересня 1982 року прийнятий в цех шасі свердлувальником 2 розряду Волгоградського тракторного заводу ім. Дзержинського (запис № 1);
- 21 січня 1983 року присвоєний 3 розряд свердлувальника у тому ж цеху (запис № 2);
- 12 лютого 1983 року звільнений по закінченню виробничої практики (запис № 3);
- 04 травня 1984 року по 10 травня 1986 року служба в рядах Радянської армії;
- 17 червня 1986 року прийнятий слюсарем по ремонту апаратурного обладнання по другому розряду ремонтно-будівельно-монтажного управління № 2 (запис № 4);
- 16 лютого 1987 року присвоєний третій розряд слюсаря по ремонту апаратурного обладнання (запис № 5);
- 01 жовтня 1987 року у зв`язку з перетарифікацією, що проведена на підставі постанови ЦК КПРС РабМінаСРСР і ВЦРПС від 17 вересня 1986 року № 1115 встановлена кваліфікація слюсаря-ремонтника 3 розряду (запис № 6);
- 27 березня 1992 року звільнений за статтею 38 КЗОТ УЗ РСР за власним бажанням (запис 07);
- 12 березня 1992 року прийнятий у члени колгоспу ім. Калініна Фрунзенського району Ошської області Киргизької РСР «полевальщиком» (запис № 08);
- 21 квітня 1993 року звільнений від членства колгоспу за статтею 34 КЗОТ Республіки Киргизстан за власним бажанням (запис під № 09);
- 03 травня 1993 року прийнятий слюсарем по ремонту технологічних установ НПЗ по другому розряду (запис № 10);
- 01 лютого 1995 року звільнений за власним бажанням у зв`язку із виїздом (запис 11);
- 10 березня 1995 року прийнятий слюсарем по ремонту апаратурного обладнання по третьому розряду Ферганського ремонтно-будівельно-монтажного управління № 2 (запис № 12);
- 03 серпня 1996 року присвоєний четвертий розряд слюсаря по ремонту апаратурного обладнання (запис № 13);
- 15 січня 2002 року звільнений з посади за власним бажанням у зв`язку із закінченням строку трудового договору (запис № 14 на 10-11 сторінках трудової книжки в оригіналі на узбекській мові, належним чином завірений переклад цього запису виконаний Бюро перекладів «Азбука» 30 листопада 2018 року і знаходиться в матеріалах судової справи);
- 01 грудня 2008 року прийнятий на роботу агрономом СФГ «Ярослав» (запис № 15);
- 01 жовтня 2010 року звільнений з роботи за власним бажанням, стаття 38 КЗоТ України (запис № 16).
На підтвердження спеціального трудового стажу позивачем було надано уточнюючи довідки:
- довідку ремонтно-будівельно-монтажного управління № 2 тресту «Средазхимремстроймонтаж» Міністерства по виробництву мінеральних копалин РСРС (м. Ферган Узбекська РСР) по факту дійсної трудової діяльності ОСОБА_1 з 17 червня 1986 року протягом 5 років і 9 місяців на посаді слюсаря-ремонтника 3 розряду, згідно із розділом VIII Списку № 1, що затверджений постановою Радою Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 Ферганського заводу азотних копалин Міністерства мінеральних копалин. Довідка видана для пред`явлення до органів соціального забезпечення, для призначення пенсії на пільгових умовах та у пільгових розмірах.
- архівну довідку ТОВ «FRSMU-2» (колишні назви до перейменування Акціонерне товариство відкритого типу «Ферганське ремонтно-будівельно-монтажне управління № 2», Ферганське ремонтно-будівельно-монтажне управління № 2 тресту «Средазхимремстроймонтаж») № 313 від 21 жовтня 2020 року щодо трудової діяльності ОСОБА_1 за період з 17 червня 1986 року по 27 березня 1992 року;
- довідка № 313 від 21 жовтня 2020 року «щодо уточнення особливого характеру роботи або умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії» по факту роботи ОСОБА_1 повний робочий день при п`ятиденному робочому тижні протягом періоду з 17 червня 1986 року по 27 березня 1992 року в цехах на виробничому об`єднанні «Азот» у якості газоелектрозварщика по ремонту технологічного (апаратурного) обладнання, що передбачено Списком 1 розділу VIII позиція 1080А010 «Хімічне виробництво», згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10;
- довідка № 313-А від 21 жовтня 2020 року про заробітну плату ОСОБА_1 за період з червня 1986 року по квітень 1992 року (у радянських рублях), з якої були здійснені відрахування у Фонд соціального страхування повністю.
Данні архівні та уточнюючи довідки були надані позивачем під час звернення із заявою про призначення пільгової пенсії, про що свідчить пункт 10 розписки-повідомлення від 09 грудня 2020 року копії, цих документів були наявні в пенсійній справі (аркуші пенсійної справи №№ 11, 17, 18), проте безпідставно залишені відповідачем без врахування під час прийняття рішення щодо відмови у нарахуванні пільгової пенсії.
Так, відповідач у відзиві на позов та у листі позивачу від 14 грудня 2020 року за № 0400-010303-8/119848 визначив, що загальний стаж роботи позивача на дату звернення із заявою про становить 13 років 2 місяці 27 днів, з яких пільговий стаж по Списку № 1 відсутній. Тобто відповідачем не прийнято до уваги, що період роботи позивача на посаді слюсаря по ремонту апаратурного обладнання у Ферганському ремонтно-будівельно-монтажному управлінні № 2 з 17 червня 1986 року по 27 березня 1992 року відносилася до особливо шкідливих та особливо важких умов праці, що було передбачено Списком 1 розділу VIII позиція 1080А010 «Хімічне виробництво», згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, яка була чинною в той період.
Відповідач, відмовляючи у призначенні пільгової пенсії, вказав, що посада, яка зазначена в трудовій книжці НОМЕР_1 та довідці № 313 від 21 жовтня 2020 року, не співпадає із посадою, яка зазначена в пільговій довідці № 312 від 21 жовтня 2020 року. Пільгова довідка № 312 від 21 жовтня 2020 року має тільки два підписи, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до вказаного вище Порядку № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За правилами пункту 3 Порядку № 637 в редакції станом на час звернення позивача до управління Пенсійного фонду України, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 360/1624/19) суд дійшов висновку, що уточнююча довідка може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише у випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи трудовій книжці та коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року. Після 21 серпня 1992 року основні документи, які підтверджують пільговий стаж Ї період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Суд вважає доведеним той факт, що професія та посади ОСОБА_1 за якими він працював, у спірний період, а саме 17 червня 1986 року по 27 березня 1992 року, дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Також відповідачем взагалі не включено до трудового стажу позивача його період членства у колгоспі з 12 березня 1992 року по 21 квітня 1993 року, як і період роботи з 10 березня 1995 року по 15 січня 2002 року у Ферганському ремонтно-будівельно-монтажному управлінні № 2 на посаді слюсаря по ремонту апаратурного обладнання, що дає право на призначення і виплату пільгової пенсії.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено періоди роботи позивача з 17 червня 1986 року по 27 березня 1992 року, з 10 березня 1995 року по 15 січня 2002 року у Ферганському ремонтно-будівельно-монтажному управлінні № 2, що в повній мірі визначають право позивача на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1.
Щодо періоду роботи ОСОБА_2 з 12 березня 1992 року по 21 квітня 1993 року в колгоспі ім. Калініна Фрунзенського району Ошської області Киргизької РСР, судом встановлено наступне:
- 12 березня 1992 року прийнятий у члени колгоспу ім. Калініна Фрунзенського району Ошської області Киргизької РСР «полевальщиком», на підставі ріш. пров. § 10 від 27 липня 1992 року, що підтверджується записом під № 08 у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 ;
- 21 квітня 1993 року звільнений від членства колгоспу за статтею 34 КЗОТ Республіки Киргизстан за власним бажанням, на підставі ріш. пров. № 5 від 21 квітня 1993 року, що підтверджується записом під № 09 у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 .
Відповідно до приписів частини 2 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
З вищенаведеної норми випливає, що розрахунок трудового стажу залежно встановленого мінімуму трудової участі у господарстві (відпрацьованих людино-годин) поширюється лише на членів колгоспу.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 дійсно працював з 12 березня 1992 року по 21 квітня 1993 року в колгоспі ім. Калініна Фрунзенського району Ошської області Киргизької РСР, при цьому позивач відпрацював за вказаний період часу кількість відпрацьованих мінімумів трудової участі за рік в повному обсязі, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.
Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності на загальних підставах, відтак
Суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування до загального трудового стажу позивача періоду роботи слюсарем по ремонту апаратурного обладнання з 10 березня 1995 року по 15 січня 2002 року у Ферганському ремонтно-будівельно-монтажному управлінні № 2, вказаного у його трудовій книжці з підстав того, запис про звільнення в трудовій книжці зроблено іншою мовою, назву підприємства на печатці неможливо прочитати, в індивідуальних відомостях про застраховану особу дані відсутні.
Дійсно, запис № 14 на сторінках з 10 по 11 трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 виконаний на узбекській мові, відбитка печатки установи на ньому також на узбекській мові.
Згідно офіційного перекладу запису № 14 у трудовій книжці, який був замовлений позивачем в Бюро перекладів «Азбука» (м. Дніпро) 30 листопада 2018 року, належним чином завірений та долучений до матеріалів судової справи, «15 січня 2002 року звільнений з посади за власним бажанням у зв`язку із закінченням строку трудового договору».
Суд вважає, що матеріалами справи спірний період роботи позивача підтверджено належними та достатніми доказами, такий стаж має бути зарахований до його трудового стажу.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Окрім того, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
З огляду на встановлені у справі обставини суд прийшов до висновку, що записи у трудовій книжці позивача щодо спірних періодів його роботи з 17 червня 1986 року по 27 березня 1992 року, з 12 березня 1992 року по 21 квітня 1993 року, як і період роботи з 10 березня 1995 року по 15 січня 2002 року року є належним і допустимим доказом підтвердження його загального трудового стажу, а виявлені відповідачем недоліки, не можуть бути підставою для обмеження позивача у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
З вищевикладених норм випливає, що відповідач, у разі незгоди з відомостями зазначеними в документах позивача, має право на реалізацію повноважень наданих йому частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV, а саме: вимагати відповідні документи від підприємства, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо, проте таким правом суб`єкт владних повноважень не скористався.
На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправними;
Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: з 09 грудня 2020 року.
Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Ґайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Згідно частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, виключати подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: з 09 грудня 2020 року.
Крім того, з листа пенсійного фонду вбачається, що останнім не зараховано до страхового стажу позивача періодів роботи з 17 червня 1986 року по 27 березня 1992 року, з 12 березня 1992 року по 21 квітня 1993 року, з 10 березня 1995 року по 15 січня 2002 року.
В зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про те, що з метою відновлення прав позивача, належить вийти за межі позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача періодів роботи з 17 червня 1986 року по 27 березня 1992 року, з 12 березня 1992 року по 21 квітня 1993 року, з 10 березня 1995 року по 15 січня 2002 року.
Відповідно до частини 2 статті 2 К АС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень дії якого оскаржуються, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності таких дій.
За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем надміру сплачено судовий збір.
Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача суму сплаченого нею судового збору у розмірі 908,00 грн.
Суд звертає увагу позивача на положення ЗУ «Про судовий збір», зокрема на п. 1 ч. 1 ст. 5, яким передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 17 червня 1986 року по 27 березня 1992 року, з 12 березня 1992 року по 21 квітня 1993 року, з 10 березня 1995 року по 15 січня 2002 року.
Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: з 09 грудня 2020 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.04.2021 р.

Суддя О.М. Неклеса