Справа № 240/18630/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Житомир справа № 240/18630/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Скорик С.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника Житомирської обласної державної адміністрації - Сачок Д.В.,

представника Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації - Захарко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної державної адміністрації, Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Житомирської обласної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації "Про звільнення ОСОБА_1 та виплату компенсації за невикористану відпустку" від 29 вересня 2020 року №224-к;

- поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста Виробничо-технічного відділу Управління житлово-комунального господарства, енергетичного менеджменту та енергозбереження Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації з 9 жовтня 2020 року;

- стягнути із Житомирської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- відшкодувати на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн з Житомирської обласної державної адміністрації.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він працював на посаді провідного спеціаліста Виробничо-технічного відділу Управління житлово-комунального господарства, енергетичного менеджменту та енергозбереження Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації, однак був звільнений із зазначеної посади з 9 жовтня 2020 року відповідно до наказу Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації від 29 вересня 2020 року №224-к. Позивач вважає зазначений наказ протиправним та таким, що призвів до порушення вимог трудового законодавства, що слугувало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 2 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін на 25 листопада 2020 року на 15:00.

23 листопада 2020 року на адресу суду від відповідача - Житомирської обласної державної адміністрації надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.51-54) відповідно до змісту якого відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що Департамент регіонального розвитку облдержадміністрації є структурним підрозділом Житомирської обласної державної адміністрації, окремою юридичною особою публічного права з власним рахунком, є суб`єктом здійснення розрахунків по заробітній платі. Житомирська обласна державна адміністрація зазначила, що вона не є належним відповідачем у справі, не є суб`єктом призначення позивача на посаду та звільнення з неї, а тому позовні вимоги, викладені позивачем, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У підготовчому засіданні 25.11.2020 суд ухвалою, постановленою у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати, відклав підготовче засідання на 16.12.2020 на 14:00, задовольнивши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 25.11.2020 (а.с.61).

У підготовчому засіданні 16.12.2020 суд ухвалами, постановленими у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати, залучив, як другого відповідача Департамент регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації та відклав підготовче засідання на 20.01.2021 на 15:00, у зв`язку із залученням другого відповідача у справі, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 16.12.2020 (а.с.76-78).

21 грудня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.81-88), відповідно до якої представник позивача проти доводів відзиву заперечує та просить не брати їх до уваги, а позовні вимоги задовольнити.

8 січня 2021 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про перенесення судового засідання призначеного на 20.01.2021 (а.с. 90).

20.01.2021 справа не розглядалась через перебування судді Гуріна Д.М. у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 29.01.2021 на 12:00 (а.с.91).

19 січня 2021 року на адресу суду від відповідача - Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації надійшов відзив (а.с.97-99) відповідно до якого відповідач проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначає, що у зв`язку із скороченням у 2019 році посади на якій працював позивач, позивачу було запропоновано іншу тимчасово вакантну посаду, на що він погодився. За заявою позивача його було переведено на тимчасову вакантну посаду. Після виходу на роботу тимчасово відсутнього працівника позивача було звільнено з посади. Вважає, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним наказу про звільнення є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У підготовчому засіданні 29.01.2021 суд ухвалою, постановленою у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати, закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті на 19.02.2021 на 12:00, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 29.01.2021 (а.с.117-118).

19.02.2021 справа не розглядалась через неприбуття учасників справи. Наступне судове засідання призначено на 01.03.2021 на 11:00 (а.с.131).

У судовому засіданні 01.03.2021 суд ухвалою, постановленою у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати, оголосив перерву у судовому засіданні до 15.03.2021 до 15:00, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 01.03.2021 (а.с.157).

12.03.2021 на адресу суду надійшли додаткові пояснення по справі від Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації (а.с.160-163).

У судовому засіданні 15.03.2021 суд ухвалою, постановленою у порядку статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України без виходу до нарадчої кімнати, відклав розгляд справи на 16.04.2021 на 12:00 у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, що внесено секретарем до протоколу судового засідання від 15.03.2021 (а.с.193).

16.03.2021 на адресу суду надійшли заперечення позивача на додаткові пояснення Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації.

15.04.2021 на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо заявлених вимог.

У судове засідання 16.04.2021 прибув позивач який заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, що зазначені у позовній заяві та у додаткових поясненнях. Позивачем додатково зазначено, що саме він був основним працівником на посаді спеціаліста Виробничо-технічного відділу управління житлово-комунального господарства, енергетичного менеджменту та енергозбереження Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації, оскільки наказом №104 його першим переведено на посаду, а не ОСОБА_2 . Працівник переведений на посаду з того часу, коли він приступив до своїх обов`язків, а саме: в день переведення. Оскільки ОСОБА_2 перебувала у декретній відпустці, то вона не приступала до виконання своїх обов`язків, тому позивач вважає, що саме він, а не ОСОБА_2 був основним працівником та не перебував на тимчасово вакантній посаді. Окрім того, позивач вважає, що його було звільнено за вказівкою голови Департаменту, а ОСОБА_2 було використано як інструмент для боротьби з "неугодними" працівниками. При звільненні керівництво не пропонувало інші посади. Звільнення відбулося у період лікарняного. Оскаржуваний наказ винесений "заднім" числом, оскільки на час звільнення дата наказу вже наступила. З позивачем не був укладений трудовий договір. ОСОБА_2 переводили багаторазово під час декретної відпустки, що не допустимо. Окрім того, попереднім наказом від 16 жовтня 2019 року одночасно його та ОСОБА_2 було переведено на одну посаду, що заборонено законодавством. Із попереднім наказом від 16 жовтня 2019 року позивач не був ознайомлений.

У судовому засіданні 16.04.2021 представники відповідачів проти заявлених вимог заперечували повністю та просили відмовити у задоволенні позову, з підстав, що зазначені у відзивах на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді провідного спеціаліста Виробничо-технічного відділу Управління житлово-комунального господарства, енергетичного менеджменту та енергозбереження Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації (а.с.10-29).

З 9 жовтня 2020 року, відповідно до наказу Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації від 29 вересня 2020 року №224-к, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади (а.с.9).

У період звільнення позивач перебував на лікуванні (а.с.30).

Позивач, вважаючи оскаржуваний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнятий не у відповідності до чинного законодавства, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а також правовий статус державного службовця регулює Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII).

Підстави припинення державної служби визначені статтею 83 Розділу IX Закону №889-VIII, який частково дублює відповідні норми Кодексу законів про працю України.

Так, державна служба припиняється:

- у разі втрати права на державну службу або його обмеження;

- у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби;

- за ініціативою державного службовця або за угодою сторін;

- за ініціативою суб`єкта призначення;

- у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін;

- у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов;

- у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

- у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII визначено, що державна служба припиняється у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону).

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 34 Закону №889-VIII визначено, що строкове призначення на посаду здійснюється у разі заміщення посади державної служби на період відсутності державного службовця, за ким відповідно до цього Закону зберігається посада державної служби.

Умови припинення державної служби у зв`язку із закінченням строку призначення на посаді державної служби визначено статтею 85 Закону №889-VIII, в тому числі, у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

Так, відповідно до статті 85 Закону №889-VIII державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобов`язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніше як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

Судом встановлено, що 08.10.2019 на виконання розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 26.09.2019 №337 "Про упорядкування структури обласної державної адміністрації" (а.с.164-169) було затверджено новий штатний розпис Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації.

Згідно нового штатного розпису було скорочено посаду головного спеціаліста Виробничо-технічного відділу Управління житлово-комунального господарства Департаменту регіонального розвитку, на якій працював ОСОБА_1 (а.с.104-108).

У зв`язку зі зміною штатного розпису та скороченням посади ОСОБА_1 було запропоновано тимчасово вакантну посаду провідного спеціаліста Виробничо-технічного відділу Управління житлово-комунального господарства, енергетичного менеджменту та енергозбереження Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації.

Позивач погодився на перехід на тимчасово вакантну посаду про що написав відповідну заяву від 16.10.2019 на ім`я т.в.о. директора департаменту ОСОБА_3 , в якій він просить скоротити строк попередження та перевести його на тимчасово вакантну посаду (а.с.102-103).

У той же день, наказом т.в.о. директора департаменту Мединського В.Х. від 16.10.2019 №104-к ОСОБА_1 - головного спеціаліста Виробничо-технічного відділу Управління житлово-комунального господарства Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації за його згодою переведено на посаду провідного спеціаліста Виробничо-технічного відділу Управління житлово-комунального господарства, енергетичного менеджменту та енергозбереження Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації з 01.11.2019, на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 . Підстава - заява ОСОБА_1 (а.с. 180).

Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними твердження позивача, що він не знав про таке переведення, а також про те, що саме він був основним працівником, а не працівником на тимчасово вакантній посаді.

Згідно із змістом заяви ОСОБА_1 йому було відомо, що запропонована посада є тимчасово вакантною, оскільки на ній перебуває особа, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. ОСОБА_1 з 01.11.2019 був переведений та працював на цій посаді.

28.09.2020 ОСОБА_2 подала заяву про надання дозволу приступити до виконання функціональних обов`язків у зв`язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною із 12.10.2020 (а.с.110).

28.09.2020 було видано наказ Департаменту регіонального розвитку №223-к згідно з яким ОСОБА_2 наказано стати до роботи із 12.10.2020 (а.с.109).

29.09.2020 видано наказ Департаменту регіонального розвитку №224-к про звільнення ОСОБА_1 із посади провідного спеціаліста Виробничо-технічного відділу Управління житлово-комунального господарства, енергетичного менеджменту та енергозбереження Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації з 09.10.2020 відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 83 Закону №889-VIII, у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби та виходом з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку ОСОБА_2 (а.с.101).

Отже, звільнення ОСОБА_1 відбулося у чіткій відповідності до вимог Закону України "Про державну службу", який, у даному випадку, є спеціальним законом та має вищу юридичну силу ніж Кодекс законів про працю України.

Твердження позивача про те що його не можливо було звільнити, є помилковим, оскільки Закон України "Про державну службу" містить імперативну умову звільнити особу в останній робочий день закінчення строку призначення на посаду державної служби.

Враховуючи вищевикладене, звільнення було проведено у відповідності до вимог законодавства та із чітким дотриманням вимог Закону №889-VIII.

Щодо твердження позивача що його не було переведено на іншу посаду, при поновленні працівника, який раніше виконував цю роботу хоча рівнозначна посада існувала у Житомирській обласній державній адміністрації суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 41 Закону №889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу;

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. Отже, після внесення Законом України від 14.01.2020 №440-ІХ змін до Закону України "Про державну службу", норми частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються, а керівник органу державної служби на свій розсуд може запропонувати вивільненому державному службовцю вакантну посаду.

Звільнення з підстав передбачених статтею 83 Закону №889-VIII проводиться без первинної профспілкової організації. У трудову книжку вноситься запис про припинення державної служби з посиланням на відповідний пункт Закону №889-VIII.

Стосовно доводів позивача щодо його протиправного звільнення у період його тимчасової непрацездатності, суд зазначає наступне.

Відповідно до загального правила, передбаченого нормами статті 40 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути звільнений з ініціативи власника або уповноваженого ним органу під час його перебування на лікарняному у зв`язку з хворобою і стосується лише випадків розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, обмеження щодо звільнення працівника під час хвороби, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, застосовується виключно у разі припинення трудових відносин з працівником з ініціативи роботодавця. Натомість звільнення працівника у зв`язку з закінченням строку призначення на посаду державної служби не є ініціативою роботодавця, а є лише наслідком спливу строку призначення на посаду державної служби, як це передбачено частиною 2 статті 85 Закону України "Про державну службу".

Управлінням Держпраці у Житомирській області було проведено інспекційне відвідування Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації щодо дотримання трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 , за результатом якого складено акт від 16.11.2020 (а.с.144-156), згідно висновків якого порушень щодо звільнення ОСОБА_1 не встановлено.

Решта доводів сторін не приймаються судом через їх безпідставність та необґрунтованість.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, зокрема і щодо визнання протиправним та скасування наказу Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації "Про звільнення ОСОБА_1 та виплату компенсації за невикористану відпустку" від 29 вересня 2020 року №224-к.

Враховуючи правомірність та законність звільнення ОСОБА_1 також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Оскільки у ході розгляду даної справи не встановлено протиправності оскаржуваного рішення, то і позовна вимога про відшкодування шкоди також не підлягає задоволенню.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору та відшкодування витрат на правничу допомогу, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Житомирської обласної державної адміністрації (майдан С.П.Корольова, 1, м.Житомир, 10014, код ЄДРПОУ 0022489), Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації (майдан С.П.Корольова, 1, м.Житомир, 10014, ) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 21 квітня 2021 року.

Суддя Д.М. Гурін