Справа № 340/232/21
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Кропивницький Справа №340/232/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Момонт Г.М., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмового провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №978-УБД від 26.11.2020 р.;

- стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області моральної шкоди в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з метою реалізації свого права на отримання 0,12 га землі сільськогосподарського призначення для ведення садівництва, подав заяву до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 0,12 га. За результатами розгляду заяви наказом від 04.08.2020 р. №70-УБД відповідачем відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, однак наказ скасовано рішенням у справі №340/3368/20. На виконання рішення суду наказом від 26.11.2020 р. №978-УБД вдруге відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Підстави для відмови, викладені у наказі від 26.11.20202 р. №978-УБД не передбачені ч.7 ст.118 Земельного кодексу. Позивач вважає, що оскаржуваний наказ унеможливлює подальшу реалізацію ним конституційного права. Позивач наголошує, що у справі №340/3368/20 судом прийнято звіт про виконання рішення суду. Окрім того, позивач, з посиланням на висновки Верховного Суду у справі №750/6330/17) просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1 мінімальної заробітної плати, який є суттєвим для звернення уваги на кількість скарг та судових позовів. Можливість стягнення моральної шкоди підтверджує той факт, що це друга судова справа з цього питання.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому заперечено щодо задоволення позову (а.с.70-75). Відповідач вказує, що на виконання рішення суду Головне управління прийняло наказ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 26.11.2020 р. №978-УБД, з підстав невідповідності місця розташування бажаної до відведення земельної ділянки вимогам законодавства. Відповідач зазначає, що позовна заява про скасування наказу не підлягає задоволенню, оскільки позивачем вибрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки позивачем оскаржується наказ, виданий на виконання рішення суду у справі №340/3368/20, а тому, якщо позивач вважає, що суб`єктом владних повноважень порушено його право під час виконання рішення суду він має право подати до суду заяву відповідно до ст.383 КАС України. Відповідач просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивача, оскільки позивачем не представлено доказів на підтвердження душевних страждань, моральних страждань, переживань, що були заподіяні органом Держгеокадастру, а також доказів, що моральна шкода заподіяна саме з вини Головного управління, а також не представлено відповідного розрахунку. Окрім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив у якій наголошено на тому, що наказ від 26.11.2020 р. №978-УБД жодним судом не вивчався та не скасовувався, а у справі №340/3368/20 ухвалою від 21.01.2021 р. прийнято звіт про виконання рішення (а.с.64).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.60).

18.02.2021 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.69).

Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою від 13.07.2020 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі у власність в межах норми безкоштовної приватизації громадянином України орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва на території Таїровської селищної ради (за межами населеного пункту) Овідіопольського району Одеської області за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення (а.с.18-19). До заяви додано копії паспорта, довідки про безпосередню участь в АТО, посвідчення учасника бойових дій, згоду на збір та обробку персональних даних, графічні додатки з зазначенням бажаного місця розташування (а.с.13-17, 20, 24-26).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 04.08.2020 р. №70-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту), орієнтовний розмір земельної ділянки 0,12 га, із цільовим призначенням - для ведення садівництва з підстав: відсутність погодження Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (а.с.27).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 р. у справі №340/3368/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 70-УБД від 04.08.2020 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.07.2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою протягом 30 днів, з дня набрання цим рішенням законної сили; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.95-99).

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 р. у справі №340/3368/20 наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 26.11.2020 р. №978-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розташованої на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) орієнтовний розмір земельної ділянки 0,12 га, із цільовим призначенням - для ведення садівництва з підстав: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам чинного законодавства (а.с.41).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 р. у справі №340/3368/20 прийнято звіт Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 р. у справі №340/3368/20 (а.с.43-44).

Згідно з ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

При цьому, з огляду на зміст пп.«в» ч.3 ст.116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі п.«в» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Згідно з ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З огляду на п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до п.7 зазначеного Положення Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з п.1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 р. №308 Головне управління Держгеокадастру у Одеській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Тобто у даному випадку суб`єктом, уповноваженим на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, ч.7 ст.118 Земельного кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Як встановлено судом, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у наказі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 26.11.2020 р. №978-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» вказано невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам чинного законодавства. Однак, відповідачем не конкретизовано у чому саме полягає невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законодавства.

Суд зауважує, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 р. №806/2978/17 (провадження №К/9901/49/021/18).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 26.11.2020 р. №978-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» прийнято необґрунтовано, не добросовісно та незаконно, оскільки у ньому не зазначено належних мотивів та причин відмови, а тому він підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Стосовно позиції відповідача щодо неправильно обраного позивачем способу захисту порушеного права внаслідок звернення з даним позовом, а не із заявою у справі №340/3368/20 відповідно до ст.383 КАС України суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Суд враховує, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 р. у справі №340/3368/20 зобов`язано Головне управління Держгеокадастру Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.07.2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою протягом 30 днів, з дня набрання цим рішенням законної сили (а.с.95-99).

Оскаржуваним наказом позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам чинного законодавства, що не було предметом дослідження в адміністративній справі №340/3368/20, а тому не може розглядатися у порядку судового контролю у справі №340/3368/20.

Більш того, в ухвалі Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 р. у справі №340/3368/20, якою прийнято звіт Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 р. у справі №340/3368/20, судом зазначено, що у випадку незгоди з винесеним відповідачем наказом №978-УБД від 26.11.2020 р., позивач має право оскаржити в судовому порядку правомірність його винесення, оскільки даний наказ є правовим актом індивідуальної дії (а.с.43-44).

Отже, позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою правильно обрано спосіб захисту порушеного права.

Відносно позовної вимоги про стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області моральної шкоди в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, суд зазначає наступне.

Зазначена вимога про стягнення моральної шкоди заявлена одночасно з вимогою вирішити публічно-правовий спір, а тому відповідно до ч.5 ст.21 КАС України підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Суд враховує, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. При цьому сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду наведеними у постанові від 25.04.2019 р. у справі №818/1429/17 (провадження №К/9901/1826/18) та постанові від 31.07.2019 р. у справі №804/6922/16 (провадження №К/9901/30090/18).

У позовній заяві позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №750/6330/17.

Так, у постанові від 27.11.2019 р. у справі №760/6330/17 (провадження №К/9901/37372/18) Верховний Суд вказав, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 р. у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна школа полягає у стражданні або приниженні яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, її інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникають внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.117 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою ( в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень - відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння шкоди та доведення неадекватності (нерозумності, несправедливості) її розміру, визначеного позивачем.

Суд враховує, що відповідачем відносно позивача двічі приймалися протиправні накази про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак у позовній заяві позивачем не зазначено про завдання йому страждання чи приниження, спричинення фізичних чи психологічних наслідків, що унеможливлює встановлення причинно-наслідкового зв`язку та визначення співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Позивач просить встановити позивачу строк для подачі звіту про виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що рішення суду не зобов`язує відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити будь-які дії на виконання такого рішення, то відсутні підстави для встановлення відповідачу строк щодо подання звіту про виконання рішення.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору (а.с.17).

Позивачем не надано доказів понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 200,00 грн, про які зазначено у позовній заяві, а тому питання про розподіл таких витрат судом не вирішується.

Відповідачем також не надано суду доказів понесення судових витрат, які б підлягали розподілу за ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 26 листопада 2020 року №978-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду - 21 квітня 2021 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт