Справа № 520/2054/21
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2021 р. №520/2054/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частина НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати суми індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2008 по 28.02.2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити суми індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2008 року по 28.02.2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 встановити базовий місяць для нарахування індексації січень 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з ним не було проведено повний розрахунок, а саме не виплачено йому індексацію грошового забезпечення. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11.02.2021 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за правилами ст. 257-262 КАС України.

Копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі надіслана учасникам справи та була отримана останніми, що підтверджується повідомленням пошти про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача вказав, що з 1996 року по 2018 рік майор ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та підпорядкованих їй підрозділах та отримував грошове забезпечення у визначеному діючим законодавством розмірі. Представник відповідача вважає, що позивач звернувся з адміністративним позовом до суду тільки 10.02.2021, тобто з порушенням встановлених законодавством (ст.122 КАС України) строків звернення до суду з адміністративним позовом. При цьому, представник відповідача зазначив, що заробітна плата та заявлені заявником до виплати платежі за своєю правовою природою не можуть бути визнані тотожними категоріями, позаяк мають абсолютно різні юридичні підстави походження, оскільки індексація грошового забезпечення не є додатковим видом грошового забезпечення та не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця. Фінансування діяльності військової частини НОМЕР_1 здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Основні фонди, обігові кошти, інші цінності військової частини НОМЕР_1 є державною власністю. Відповідно до п.8 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення, в тому числі індексація, виплачуються в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Представник відповідача вказав, що військовою частиною НОМЕР_1 виплачувалася індексація грошового забезпечення за період з 01.11.2008 по 01.12.2015 рік відповідно до вимог пункту 5 Порядку №1078 (в редакції до 31.12.2015 року), що підтверджуються копією особового рахунку військовослужбовця №193. Окрім цього, для виплати індексації в 2016 - 2018 роках фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. На думку представника відповідача, здійснення виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у 2016 - 2018 роках військовою частиною НОМЕР_1 призвело б до порушення статті 51- Бюджетного кодексу України.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 1996 року по 2018 рік майор ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та підпорядкованих їй підрозділах та отримував грошове забезпечення.

Відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 13.08.2018 року № 430 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом "к" пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.08.2018 року №182 позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Новобаварського РВК м.Харкова.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача протиправною щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення з 01.11.2008 по 28.02.2018, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закон №2011-XII).

Преамбулою Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч. 2 ст. 5 Закону №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

На підставі аналізу наведених положень законодавства суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Відповідач зазначає, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18 (№К/9901/12055/19), а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 01.11.2008 року по 31.12.2015 року згідно особового рахунку військовослужбовця №193 у позивача декілька разів відбувалося підвищення грошового забезпечення у зв`язку з чим змінювався базовий місяць.

Позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення відповідно до чинного законодавства та зазначені обставини підтверджуються копією особового рахунку військовослужбовця №193, відповідно до якого позивачу було виплачено в листопаді-грудні 2008 року - 141,87 грн., січні-лютому 2009 року - 194,68 грн., березні 2009 року - 149,19 грн., квітні 2009 року - 161,23 грн., травні, червні 2009 року - 173,27 грн., липні 2009 року - 184,64 грн., серпні-листопаді 2009 року - 194,68, грудні 2009 року - 206,72 грн., січні - лютому 2010 року - 240,31 грн., березні 2010 року - 314,97 грн., квітні - травні 2010 року - 334,57 грн., червні - серпні 2010 року - 340,34 грн., вересні 2010 року - 341,88 грн., жовтні 2010 року - 349,20 грн., листопаді 2010 року - 392,73 грн., грудні 2010 року - 399,23 грн., січні 2011 року - 407,45 грн., лютому - березні 2011 року - 429,10 грн., квітні 2011 року - 464,64, травні 2011 року - 483,84 грн., червні - липні 2011 року - 503,04 грн., серпні - вересні 2011 року - 520,32 грн., жовтні - листопаді 2011 року - 533,87 грн., грудні 2011 року - 544,17 грн., січні - березні 2012 року - 581,57 грн., квітні - червні 2012 року - 592,95 грн., липні - вересні 2012 року - 597,28 грн., жовтні - листопаді 2012 року - 605,96 грн., грудні 2012 року - 614,63 грн., січні - березні 2013 року - 621,67 грн..

Також вбачається, що у квітні 2013 року було підвищення щомісячної додаткової грошової винагороди у зв`язку з чим змінився базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення.

В вересні 2013 року було підвищення щомісячної додаткової грошової винагороди у зв`язку з чим змінився базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення.

В січні 2014 року позивачу було підвищено щомісячну додаткову грошову винагороду у зв`язку з чим змінився базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення, після чого позивачу нараховувалась індексація: в травні 2014 року - 34 грн. 10 коп., червні 2014 року - 75 грн. 52 коп., липні - серпні 2014 року - 124 грн. 24 коп., вересні - жовтні 2014 року - 143 грн. 72 коп., листопаді 2014 року - 193 грн. 66 коп., в грудні 2014 року - 224,77 грн., січні 2015 року - 254,56 грн., в лютому 2015 року - 299,63 грн., в березні 2015 року - 345,91 грн., в квітні 2015 року - 428,74 грн., травні 2015 року - 606,56 грн., червні 2015 року - 862,34 грн., липні - серпні 2015 року - 908,63 грн., вересні - листопаді 2015 року - 1027,99 грн., в грудні 2015 року - 985,91 грн..

Отже позивачу у період з 01.11.2008 року по 31.12.2015 рік здійснювалось нарахування та виплата індексація грошового забезпечення, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

В такому разі, позовні вимоги у дослідженій частині задоволенню не підлягають.

З приводу проведення відповідачем нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року суд зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 не надано належних та допустимих доказів щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за зазначені періоди.

Поряд з цим, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про необхідність застосування у даних правовідносинах базового місяця для індексації - січень 2008 року, оскільки це питання знаходиться в залежності від таких показників як розмір прожиткового мінімуму за певні періоди, розмір коефіцієнту індексації пенсій тощо, які підлягають застосуванню відповідними органами, підприємствами, установами, організаціями при здійсненні відповідних розрахунків.

Суд зазначає, що відповідно до ст. ст. 5, 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" повноваження Міністерства оборони України відносно здійснення індексації грошового забезпечення є дискреційними і у разі здійснення розрахунку індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням певних методик та вірних показників для такої індексації судом останній фактично перебере на себе відповідні функції, що є недопустимим.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити суми індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору та судом не встановлено понесення сторонами інших судових витрат їх розподіл не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 257-262, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

В решті позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов