Справа № 420/2487/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2487/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Лайн Коммерс» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Лайн Коммерс» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби №UA500020/2021/00026 від 18.01.2021 року та рішення відповідача про коригування митної вартості №UA500020/2021/000003/1 від 18.01.2021 року.

Позивач обґрунтовує позов тим, що митницею за результатами перевірки митної декларації від 08.01.2021 року №UA500020/2021/000532, яку подано ТОВ «Грін Лайн Коммерс» з метою здійснення митного оформлення товару, безпідставно застосовано другорядний резервний метод визначення митної вартості товарів в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів та скориговано митну вартість товару, оскільки надані декларантом при митному оформленні документи підтверджували числове значення митної вартості товарів та не містили розбіжностей. На думку позивача, ним при митному оформленні надані усі необхідні документи, що підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною договору, ідентифікували оцінюваний товар, не містили розбіжностей та митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів, та є обґрунтована необхідність у витребуванні додаткових документів. Позивач зазначає, що нижчий рівень митної вартості імпортованого товару, порівняно із задекларованим раніше, сам собою не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості і не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, а також не може бути достатньо підставою для відмови у здійснені митного оформлення товару за таким методом, а також вказує, що автоматизована система з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи. Враховуючи, що безліч чинників можуть впливати на формування ціни товару, зокрема, характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок, періоди поставки, наявності попиту та пропозиції тощо, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Одеської митниці Держмитслужби надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів, Одеською митницею Держмитслужби встановлені розбіжності в поданих документах та відсутність в них всіх відомостей, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів та ціни, що були фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, а саме: до митного органу не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; не надано митної декларації країни відправлення та сертифікату якості; в страховому полісі зазначено коносамент, якого на момент складання страхового полісу існувати ще не могло; в страховому документі сума не співпадає з сумою мінімального покриття; на дату подання митної декларації зовнішньоекономічний договір (контракт) від 16.06.2020 року №170620.NAN є не чинним. За наслідками запитуваних додаткових документів та відомостей, декларантом позивача надано прайс-лист від 05.10.2020 року б/н, який не містить комерційної пропозиції продукції виробника необмеженому колу заінтересованих покупців, прайс-лист складений відповідно до контракту від 16.06.2020 р. №170620.NAN та орієнтований безпосередньо на TOB «ГРІН ЛАЙН КОММЕРС». За наслідками проведених консультацій між органом та декларантом обрано додатковий метод визначення митної вартості товарів - резервний, та прийнято Рішення №UA500020/2021/000003/1 від 18.01.2021 року та Картку відмови №UA500020/2021/00026 від 18.01.2021 року. При цьому в Рішенні наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, та визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, зокрема проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор-2006» та ЄАІС Держмитслужби України. Оскільки Одеська митниця Держмитслужби діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні. Крім того представник відповідача вказує, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 18000,00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для позивача, та стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності, співрозмірності.

Ухвалою суду від 24.02.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Відповідно до ч.6 ст.120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Так, суд вказує на те, що суддя Іванов Е.А. з 08.04.2021 року перебував на лікарняному, у зв`язку з чим справу розглянуто в перший день після виходу.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.06.2020 року між ТОВ «Грін Лайн Коммерс» (Покупець) та компанією «PROSI THANG LONG JOINT STOCK COMPANY» (В`єтнам) (Продавець) укладено контракт №170620.NAN, відповідно до п.1.1 якого у відповідності з даним контрактом продавець зобов`язується виконати поставку, і покупець зобов`язується оплатити і прийняти харчові продукти (далі «продукт»), відповідно до специфікацій, які є невід`ємною частиною даного контракту і прикладаються до нього (а.с.19-22).

Вказаний контракт вступає в силу з дати його підписання і діє до 31.12.2020 року (п.12.5 контракту).

Відповідно до п.1.2 контракту, продукти постачаються партіями. Для кожної партії продуктів, сторони підписують специфікацію, яка є невід`ємною частиною даного контракту, з зазначенням у ній найменування, асортименту, кількості, ціни і загальної вартості продуктів, які будуть постачатися.

Поставка кожної партії продукції здійснюється відповідно до Міжнародний правил «Incoterms-2010», і вказуються в специфікації на кожну конкретну партію відвантаження (п.5.1 контракту).

30.12.2020 року між ТОВ «Грін Лайн Коммерс» та компанією «PROSI THANG LONG JOINT STOCK COMPANY» (В`єтнам) також укладено додаткову угоду №1 до контракту №170620.NAN від 16.06.2020 року (а.с.23), відповідно до якої в п.12.5 даного контракту внесено наступні зміни: « 12.5. Вказаний контракт вступає в силу з дати його підписання і діє до 31.12.2022 року».

На виконання умов контракту №170620.NAN від 16.06.2020 року компанією «PROSI THANG LONG JOINT STOCK COMPANY» (В`єтнам) поставлено позивачу товар на умовах поставки CIF Український морський порт Одеса, Україна (Інкотермс 2010), відповідно до специфікації №2 від 09.10.2020 року (а.с.24) та інвойсів (Commercial Іnvoice) №101020.NAN/CI від 01.11.2020 року (а.с.25-27 з перекладом), (Proforma Іnvoice) №101020.NAN/PI від 10.10.2020 року (а.с.28-30 з перекладом) на загальну суму 96314,00 доларів США, а саме горіх кеш`ю (Cashew Nut): WW320 - 3000 кг - 20490,00 USD; WW450 - 8000 кг - 51200,00 USD; WS - 2400 кг - 10344,00 USD; SW320 - 2400 кг - 14280,00 USD.

02.11.2020 року товар вартістю 96314,00 доларів США, оформлений у В`єтнамі в митному режимі експорт, що вбачається з митної декларації країни відправлення №00 (а.с.58-66 з перекладом).

Товар доставлений з В`єтнаму в контейнері CSNU1827009 за домашнім коносаментом (Bill of lading) №COSU від 08.11.2020 року (а.с.34-37 з перекладом).

ТОВ «Грін Лайн Коммерс» проведено оплату за поставлений товар відповідно до платіжних доручень №34 від 19.10.2020 року на суму 14500,00 доларів США (як передоплата) та №36 від 27.11.2020 року на суму 81814,00 доларів США (а.с.67-68).

З метою здійснення митного оформлення товару позивачем подано митну декларацію №UA500020/2021/000532 від 08.01.2021 року, в якій митна вартість товару визначена за ціною договору в розмірі 96314,00 доларів США (а.с.15-16). В графі 31 Митної декларації вказаний опис товару, а саме горіхи кеш`ю сирі, не смажені та не виготовлені іншим способом, без шкарлупи, без додання інших речовин: Cashew Nut WW320 - 3000 кг-нетто; Cashew Nut WW450 - 8000 кг-нетто; Cashew Nut WS - 2400 кг-нетто; Cashew Nut SW320 - 2400 кг-нетто. Виробник - PROSI THANG LONG JOINT STOCK COMPANY. Країна виробництва - VN В`єтнам.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення Декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи: контракт №170620.NAN від 16.06.2020 року; специфікацію №2 від 09.10.2020 року; інвойс (Commercial Іnvoice) №101020.NAN/CI від 01.11.2020 року; інвойс (Proforma Іnvoice) №101020.NAN/PI від 10.10.2020 року; пакувальний лист (packing list) №101020.NAN/PL від 01.11.2020 року; коносамент №COSU від 08.11.2020 року; навантажувальний документ №00016642 від 10.12.2020 року; сертифікат про походження товару № від 09.11.2020 року; платіжні доручення №34 від 19.10.2020 року та №36 від 27.11.2020 року; страховий поліс №Р-20/VРН/ННА/1200/000993 від 02.11.2020 року, тощо.

З метою усунення виявлених митних органом розбіжностей від декларанта витребувано відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України додаткові документи згідно з переліком та декларантом позивача ТОВ «Інтер Транс Лоджістікс» 18.01.2021 року надано лист Вих.№1801-1 з поясненнями щодо зауважень митного органу, та до якого додано додатково документи на вимогу митного органу: копію митної декларації країни відправлення №00 від 02.11.2020 року, сертифікат якості №6006/2020/D від 30.12.2020 року; додаткову угоду №1 від 30.12.2020 року; прайс-лист виробника товарів від 05.10.2020 року, що дійсний на період «жовтень-листопад 2020 р.»; виписку з бухгалтерської документації №2 від 18.01.2021 року; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року по справі №420/9417/20 з відміткою про набрання законної сили 29.12.2020 року, а також повідомлено, що інші додаткові документи надаватися не будуть, та містилося прохання про завершення митного оформлення в строк, передбачений ч.1 ст.255 МКУ (а.с.90-91).

18.01.2021 року Одеська митниця Держмитслужби прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2021/000003/1, яким за результатами проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом скориговано митну вартість товару за резервним методом, оскільки декларантом не усунені розбіжності та не подані всі документи згідно з переліком, а саме, на підставі аналізу баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, відповідачем встановлено, що рівень митної вартості товару №1 «Горіхи кеш`ю» з виробником «PROSI THANG LONG JOINT STOCK COMPANY» є більшим та становить 7,17 дол. США за кг нетто (МД від 01.04.2020 року №UA500070/2020/211996, товар - Горіхи кеш`ю, виробник - «PROSI THANG LONG JOINT STOCK COMPANY»), ніж заявлено декларантом 6,095 дол. США за кг нетто, тобто митну вартість товару визначено за другорядним методом у розмірі 113286,00 доларів США (а.с.101-102).

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця Держмитслужби 18.01.2021 року видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2021/00026 (а.с.99-100).

19.01.2021 року декларантом позивача подано митну декларацію №UA500020/2021/001870 з метою випуску товару у вільний обіг (а.с.103-104).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі ? МК України) та іншими законами України.

Відповідно до ст.49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Керуючись ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України. Про це ж вказано у ч. 1 ст. 52 МК України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені у ч.2 ст.53 МК України. Однак, у разі необхідності, органи доходів та зборів мають право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості (п.2 ч.5 ст.54 МК України), а декларант чи уповноважена ним особа зобов`язані надати такі додаткові документи (ч.3, 4 ст.53 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів та зборів під час проведення митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості згідно із ч.1 ст.54 МК України.

При цьому, у п.1 ч.4 ст.54 МК України визначено обов`язок митниць здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів та подані декларантом до митного органу, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, визначені ч.3 ст.53 ММК України.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Поряд із цим, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 р. у справах № 21-127а15 та № 21-53а15.

Одеська митниця у якості підстав витребування документів у ТОВ «Грін Лайн Коммерс» зазначила наявність розбіжностей у документах.

Проте із зазначених в рішенні про коригування митної вартості товарів від 18.01.2021 року обставин, жодна не вказує на наявність розбіжностей щодо визначення митної вартості товару.

Розбіжність - це відсутність однаковості у документах щодо митної вартості товару.

В той же час в контракті, митній декларації, специфікації, інвойсах, які є основними документами, жодних розбіжностей у вартості, кількості чи інших даних товару не міститься.

Водночас, декларантом ТОВ «Грін Лайн Коммерс» 18.01.2021 року до митного органу надіслано додаткові документи, а саме: копію митної декларації країни відправлення №00 від 02.11.2020 року, сертифікат якості №6006/2020/D від 30.12.2020 року; додаткову угоду №1 від 30.12.2020 року; прайс-лист виробника товарів від 05.10.2020 року, що дійсний на період «жовтень-листопад 2020 р.»; виписку з бухгалтерської документації №2 від 18.01.2021 року; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року по справі №420/9417/20 з відміткою про набрання законної сили 29.12.2020 року, та лист Вих.№1801-1 з поясненнями щодо зауважень митного органу, а також повідомлено, що інші додаткові документи надаватися не будуть.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 9 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, відповідно до ст. VII п.2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1994 року визначено, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таке, що ставить під сумнів право митних адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь-якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (ч.1 ст.57 МК України).

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч.4 ст.57 МК України).

Разом з цим, Верховний Суду в постанові від 08.10.2019 року по справі №803/776/17 зазначив, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 МК України.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 МК України (ч.3 ст.54 МК України).

Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч.1 ст.55 МК України).

Таке рішення має містити необхідні реквізити, визначені ч.2 ст.55 МК України, а форма рішення затверджена наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (далі ? Правила №598).

При цьому у Рішенні про коригування митної вартості обов`язково зазначається про право декларанта на випуск товару у вільний обіг за умови надання гарантій, передбачених розділом X МК України у разі незгоди з таким рішенням. Строк дії таких гарантій складає 90 календарних днів (ч.7 ст.55 МК України). Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може подати додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості (ч.8 ст.55 МК України). Митний орган, у разі надання вказаних документів, розглядає їх та протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у випадках визначених даною частиною.

У разі відмови у митному оформленні складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком, затвердженим Міністерством фінансів України №631 від 30.05.2012 року.

Основний метод (ст.58 МКУ - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) неможливо застосувати, враховуючи відсутність документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів (у зв`язку з наданням неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Так, відповідно до ч.3 ст.58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 МК України.

Як вбачається з Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2021/000003/1 від 18.01.2021 року другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (п. « 2а» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.59 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо подібних (аналогічних) товарів (п. « 2б» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.60 МК України) не застосовані, так як у митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами. Другорядний метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості (п. « 2в» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.62 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості на основі додавання вартості (обчислена вартість) (п. « 2г» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.63 МК України) не застосовані, оскільки у митного органу відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.

Другорядний метод визначення митної вартості ? резервний метод (п. « 2ґ» ч.1 ст.57 МК України, ст.64 МК України), передбачає, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT/ГATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях.

Таким чином розрахунок митної вартості товару відповідачем виконаний за резервним методом. А отже, митну вартість Одеською митницею Держмитслужби скориговано до рівня 113286,00 доларів США (7,17 дол. США за кг нетто) (а.с.101-102).

Судом встановлено, що Рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем прийняте у зв`язку з тим, що до митного оформлення разом з митною декларацією подані документи, які містять розбіжності, а саме:

1. у коносаменті від 08.11.2020 року №COSU зазначені умови оплати фрахту «FREIGHT PREPAYD», тобто фрахт сплачено в порту відправлення, проте до митного органу не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

2. згідно п.7.1 контракту від 16.06.2020 року №170620.NAN зазначено перелік підтверджуючих документів, з числа яких митна декларація країни відправлення та сертифікат якості до митного оформлення надано не було;

3. в страховому полісі від 02.11.2020 року №Р-20/VРН/ННА/1200/000993 зазначено коносамент від 08.11.2020 року №COSU, якого на момент складання страхового полісу існувати ще не могло;

4. до митного оформлення надано страховий поліс від 02.11.2020 року №Р-20/VРН/ННА/1200/000993, відповідно до умов поставки CIF, продавець зобов`язаний здійснити страхування вантажу, яке має покривати зазначену в договорі ціну +10%, але в наданому до митного оформлення страховому документі сума не співпадає з сумою мінімального покриття (Міжнародні правила інтерпретації комерційних термінів);

5. у наданому до митного оформлення зовнішньоекономічному договорі (контракті) від 16.06.2020 року №170620.NAN зазначено, що строк його дії до 31.12.2020 року, тобто на дату подання митної декларації вказаний контракт є не чинним.

Наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, поданих документів було достатньо для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору та для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, поставка товару здійснювалася на умовах CIF-Одеса, Інкотермс-2010.

Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), - це міжнародні правила по тлумаченню найбільш широко використовуваних торгових термінів в області зовнішньої торгівлі, у них зазначені яка з сторін договору купівлі - продажу повинна здійснити необхідні для перевезення та страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, та які витрати несе кожна з сторін.

Обрані сторонами умови зовнішньоекономічного договору умови поставки товару визначають те, які витрати включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари або іншими словами, визначають конкретні складові митної вартості товарів.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну CIF, (COST, INSURANCE AND FREIGHT (... named port of destination), (ВАРТІСТЬ, СТРАХУВАННЯ TA ФРАХТ (... назва порту призначення) поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження, на продавця покладається обов`язок укладення за свій рахунок договору перевезення до названого порту призначення, обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески.

Тобто продавець зобов`язаний оплатити витрати та фрахт, необхідні для доставки товару в порт призначення, а відтак відповідні витрати (пакування, транспортування) включаються до фактурної вартості товару (ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари), а тому не є окремою складовою митної вартості товару. За таких умов в коносаменті відповідно вказується про передплату фрахту в порту відправлення («FREIGHT PREPAYD»). Та як вказує представник позивача, ТОВ «Грін Лайн Коммерс» не понесено додаткових витрат на перевезення оцінюваного товару.

Крім того відповідно до правил CIF Інкотермс від продавця вимагається отримати обмежене страхове покриття, що відповідає мінімальному страховому покриттю із застереженням (С) Умов страхування вантажів Інституту лондонських страховиків або будь-яких подібних застережень, що відрізняється від більш широкого покриття згідно із застереженням (А) відповідно до Умов страхування вантажів Інституту лондонських страховиків, тобто страхування повинно покривати, як мінімум передбачену договором (контрактом) ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути здійснено у валюті договору. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.

Тобто, при поставці товару на умовах СIF витрати, пов`язані зі страхуванням товару, здійснюються продавцем і, відповідно, закладаються ним у контрактну ціну товару. Відповідно, фактурна (контрактна) вартість товару повністю співпадає з митною вартістю, інші складові митної вартості, зокрема, витрати на страхування товару до місця поставки, відсутні як такі.

Таким чином саме компанією «PROSI THANG LONG JOINT STOCK COMPANY» як продавцем здійснювалося страхування товару, яке постачається позивачу, укладався договір страхування та сплачувалися страхові внески.

Зважаючи на те, що перевезення товару здійснювалося морем на умовах поставки CIF, суд зазначає, що в даному випадку ТОВ «Грін Лайн Коммерс» не повинно додатково страхувати товар та нести витрати на транспортування вантажу до порту відвантаження.

Частиною 10 ст. 58 МК України передбачений перелік складових митної вартості, які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. За змістом цієї норми обов`язковою ознакою таких витрат є не включення їх до ціни товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Таким чином, оплата перевезення вантажу (фрахту) та страхування товару на умовах поставки СIF не є обов`язком покупця і вже є включеними продавцем до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар (фактурної вартості товару), у зв`язку з чим не додаються при розрахунку митної вартості товару. Додаткових витрат на перевезення і страхування оцінюваного товару позивачем не понесено, зокрема доказів зворотного матеріали справи не містять, тому для цілей визначення митної вартості товару фактурна вартість товару не потребує коригування.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 року по справі №821/1617/17.

Крім того зазначення в страховому полісі №Р-20/VРН/ННА/1200/000993 від 02.11.2020 року коносамента №COSU від 08.11.2020 року, пов`язується з тим, що страховий поліс бронюється та датується у страхувальника днем надання заявки до страхової компанії, а додаткові документи, зокрема коносамент можуть надаватись пізніше.

Водночас суд зазначає, що так як страхування є обов`язком продавця, страховий поліс оформлюється страховою компанією на замовлення контрагента позивача та в подальшому передається позивачу разом з іншими підтверджуючими документами на поставку товару, тобто позивач не відповідає за правильність і послідовність внесення інформації в такий страховий поліс. На думку суду, зазначення чи не зазначення в страховому полісі коносаменту, його номеру та дати, жодним чином не впливає на визначення митної вартості такого товару.

Крім того, суд вважає безпідставними твердження відповідача у рішенні про коригування митної вартості №UA500020/2021/000003/1 від 18.01.2021 року про те, що декларантом не надано до митного оформлення митної декларації країни відправлення та сертифікату якості, а також те, що на дату подання митної декларації зовнішньоекономічний договір (контракт) №170620.NAN від 16.06.2020 року є не чинним, оскільки під час проведення консультацій декларанта з митним органом, декларантом позивача надано до Одеської митниці Держмитслужби, зокрема, копію митної декларації країни відправлення №00 від 02.11.2020 року, сертифікат якості №6006/2020/D від 30.12.2020 року та додаткову угоду №1 від 30.12.2020 року до контракту №170620.NAN від 16.06.2020 року, про що вказано безпосередньо у самому Рішенні, тобто, вказані документи були наявні у митного органу на час прийняття оскаржуваного Рішення.

Саме з додаткової угоди №1 від 30.12.2020 року до контракту №170620.NAN від 16.06.2020 року, укладеної між ТОВ «Грін Лайн Коммерс» та компанією «PROSI THANG LONG JOINT STOCK COMPANY» (В`єтнам), вбачається, що контракт №170620.NAN від 16.06.2020 року діє до 31.12.2022 року, а відтак був чинним як на момент здійснення поставки оцінюваного товару, так і на момент його митного оформлення.

Таким чином, суд встановив, що митну вартість імпортованого товару, що вказана декларантом у митній декларації визначено за основним методом та до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору.

Щодо твердження відповідача в оскаржуваному рішенні, що наданий декларантом прайс-лист б/н від 05.10.2020 року не містить комерційної пропозиції продукції виробника необмеженому колу заінтересованих покупців, а складений відповідно до контракту №170620.NAN від 16.06.2020 року та орієнтований безпосередньо на ТОВ «Грін Лайн Коммерс», суд зазначає, що прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований безпосередньо конкретному покупцю та чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми прайс-листа, згідно загальноприйнятої світової практики прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Враховуючи те, що інформація, що міститься в прайс-листі відповідає іншим документам, які надавались позивачем до митного оформлення, суд вважає таким, що не викликає сумнівів той факт, що цінова пропозиція поширюється на країну, в якій здійснює свою господарську діяльність позивач, а ціни є актуальними на час здійснення замовлення щодо поставки партії оцінюваного товару.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.09.2019 року по справі №820/859/17.

При цьому, умови платежу, терміни поставки товарів, характер тари та упаковки визначаються сторонами під час укладання контракту та безпосередньо відображаються в самому контракті та специфікаціях до контракту. Та як вбачається з наявного в матеріалах справи прайс-листа, останній видано компанією «PROSI THANG LONG JOINT STOCK COMPANY» під номером контракту №170620.NAN від 16.06.2020 року, та надано позивачу для укладення можливої угоди, дійсний впродовж періоду розвантаження: жовтень-листопад 2020 року (а.с.55-56 з перекладом).

Каталоги, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Пропозиція викладена в прайс-листі конкретному покупцю жодним чином не впиває на визначення митної вартості товару.

Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містили розбіжності є необґрунтованими. Оскільки надані позивачем документи спростовують твердження контролюючого органу про наявність в них розбіжностей та відсутності всіх відомостей, що підтверджують ціну імпортованого товару, зокрема наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена ТОВ «Грін Лайн Коммерс» митна вартість товару базувалася на документально підтверджених відомостях, що піддавались обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ «Грін Лайн Коммерс» митної вартості товару судом не встановлено.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що відомості, які містяться в ЄАІС Держмитслужби, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Разом з тим, Верховним Судом сформовано правову позицію, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню» (Постанови від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року по справі №818/1186/17).

Згідно з Наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» митницею при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів крім номера та дати митної декларації (№UA500070/2020/211996 від 01.04.2020 року), яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, а також вказівки, що за даною митною декларацією оформлювалися також товари - Горіхи кеш`ю, виробника «PROSI THANG LONG JOINT STOCK COMPANY», не містять жодних пояснень з боку митного органу щодо зроблених коригувань на обсяги партії подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо та інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів всупереч положенням п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України.

З урахуванням зазначеного, суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, за наслідками яких розпочалась процедура консультацій та в подальшому скориговано митну вартість товару.

Згідно з ч.11 ст.5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб`єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

При цьому, суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, про недотримання Одеською митницею Держмитслужби вимог МК України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованого товару за основним методом ціною договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення ст.58 МК України, здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням другорядного резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500020/2021/000003/1 від 18.01.2021 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу у митному оформленні ввезеного на митну територію України товару, за заявленою у митній декларації №UA500020/2021/000532 від 08.01.2021 року митною вартістю, а тому оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2021/00026 від 18.01.2021 року є протиправною та підлягає скасуванню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до суду надано платіжні доручення №552 та №551 від 18.02.2021 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 4540,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Грін Лайн Коммерс», суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму сплаченого ним судового збору у розмірі 4540,00 грн. з Одеської митниці Держмитслужби.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України. Відповідно до ч.2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Так, в прохальній частині позову позивач просив стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18000,00 грн., яка надана Адвокатським об`єднанням «Едвайзерс» відповідно до договору про надання правової допомоги №35 від 01.09.2020 року.

За змістом ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі №816/2096/17.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до ч.3 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п.1, 2, 6 ч.1 ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 ст.30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Частиною 7 ст.139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, підставою для відшкодування витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів взаємозв`язку між сплаченими позивачем адвокату коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Як встановлено судом, між ТОВ «Грін Лайн Коммерс» та Адвокатським об`єднанням «Едвайзерс» укладено договір про надання правової допомоги №35 від 01.09.2020 року (а.с.107-110), відповідно до п.1.1 якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу на умовах, передбачених даним Договором. Обсяг необхідної правової допомоги та її вартість узгоджується сторонами у додаткових угодах до даного договору.

Згідно підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Договору виконавець, на підставі звернення замовника, приймає на себе зобов`язання з надання правової допомоги Замовнику: представляє у встановленому законом порядку інтереси Замовника перед державним органами на всій території України, в тому числі, але не виключно у судових органах усіх інстанцій, органах Антимонопольного комітету України, органах ДФС України, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях - без обмежень.

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що оплата всіх витрат по виконанню цього Договору здійснюється за рахунок замовника.

Відповідно до п.3.1, 3.4 Договору за результатами надання професійної правничої допомоги складається акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг фактично наданої виконавцем допомоги та її вартість.

Обсяг правової допомоги виконавця сплачується у розмірі 1450,00 грн./год. Послуги виконавця оплачуються згідно з виставленим рахунком протяги п`яти календарних днів з дня отримання рахунку.

Як вбачається з п.1-4 додаткової угоди №3 від 21.01.2021 року до Договору про надання правової допомоги №35 від 01.09.2020 року (а.с.111) замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу по представництву інтересів замовника в Одеському окружному адміністративному суді по оскарженню рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці Держмитслужби №UA500020/2021/000003/1 від 18.01.2021 року та картки відмови Одеської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2021/00026 від 18.01.2021 року.

Сторони домовилися, що вартість послуг виконавця за даною додатковою угодою по представництву інтересів Замовника в суді першої інстанції складає 18000,00 грн.

Вказану в п.2 даної Додаткової угоди суму замовних сплачує виконавцеві шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця на підставі виставленого рахунку-фактури на умовах 100% передоплати.

Дана додаткова угода є невід`ємною частиною Договору про надання правової допомоги від 01.09.2020 року №35, набирає чинності з моменту її підписання.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу представником позивача до суду надано рахунок-фактуру №8 від 21.01.2021 на суму 18000,00 грн. (а.с.112), платіжне доручення №517 від 25.01.2021 року на суму 28000,00 грн.(оплата послуг з правової допомоги по представництву інтересів в суді першої та апеляційної інстанції зг. рах. №7 від 21.01.2021 р., №8 від 21.01.2021 р.) (а.с.113), заключну виписку по рахунку Адвокатського об`єднання «Едвайзерс» за період з 25.01.2021 року по 25.01.2021 року (а.с.114), а також Акт прийому-передачі наданих послуг від 19.04.2021 року до Додаткової угоди 33 до Договору №35 про надання правової допомоги від 01.09.2020 року.

Разом з тим ч.5 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.5 ст.134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

Таким чином, у КАС України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Водночас суд зазначає, що представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу до суду надано клопотання про залучення доказів на підтвердження витрат на оплату професійної правничої допомоги відповідно у якому міститься перелік наданих послуг, дата виконання та кількість витрачених годин, а саме:

1. проведення консультації з замовником, погодження правової позиції - 21.01.2021 р. - 1 год.;

2. підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви - 19.02.2021 р. - 8 год.;

3. ознайомлення з відзивом на позовну заяву - 05.04.2021 р. - 1 год.;

4. підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду відповіді на відзив - 08.04.2021 р. - 2 год.;

5. підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду клопотання про залучення доказів на підтвердження витрат на оплату професійної правничої допомоги - 19.04.2021 р. - 0,5 год.

Разом з тим суд зауважує, що дана справа відноситься до справ незначної складності з підстав чого також і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано сталу практику їх розгляду. Отже, даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. Крім того, предмет спору у даній справі містить лише один епізод спірних правовідносин та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

Враховуючи вищевикладене та заперечення відповідача щодо відшкодування гонорару представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 18000,00 грн., який на думку представника відповідача є завищеним, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи, а тому суд вважає, що відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу в загальному розмірі 4000,00 грн.

Щодо витрат позивача пов`язаних із залученням перекладача, суд зазначає наступне.

Так, в прохальній частині позову позивач просив стягнути на його користь витрати, пов`язані із залученням перекладача у розмірі 3290,00 грн.

З рахунку на сплату №15 від 12.02.2021 року та Акту прийому-передачі робіт №15 від 12.02.2021 року вбачається, що ТОВ «Грін Лайн Коммерс» отримало від ФОП ОСОБА_1 відповідні послуги з перекладу на загальну суму 3290,00 грн. (а.с.115, 117), а саме:

1. переклад документа: Рахунок-фактура №101020.NAN/PI від 10.10.2020 року - 369,45 грн.;

2. переклад документа: Комерційний рахунок-фактура №101020.NAN/PI від 10.10.2020 року - 381,51 грн.;

3. переклад документа: Прайс-лист (прейскурант) від 05.10.2020 року - 355,79 грн.;

4. переклад документа: Транспортна накладна №COSU - 517,36 грн.;

5. переклад документа: Сертифікат походження (Вих.№) - 387,65 грн.;

6. переклад документа: Сертифікат ваги та якості №6006/2020/D від 08.11.2020 року - 451,14 грн.;

7. переклад документа: Страховий поліс вантажу №Р-20/VРН/ННА/1200/000993 від 02.11.2020 року - 459,13 грн.;

8. переклад документа: Пакувальний лист №101020.NAN/PL від 01.11.2020 року - 367,98 грн.;

9. переклад документа: Декларація експортних товарів №00 від 02.11.2020 року - 1211,32 грн.

Також до суду надано платіжне доручення №548 від 16.02.2021 року (а.с.116) на суму 3290,00 грн., з якого вбачається, що ТОВ «Грін Лайн Коммерс» сплатило ФОП ОСОБА_1 кошти за оплату послуг перекладу документів зг. рах. №15 від 12.02.2021 року, які в подальшому надано до суду.

З огляду на зазначене з матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем здійснено для належного розгляду справи судом та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Аналогічного висновку з приводу необхідності стягнення на користь особи судових витрат пов`язаних з перекладом дійшов Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 року по справі №160/7049/19.

Крім того, суд враховує й те, що відповідачем не надано заперечень з приводу того, що такий переклад здійснювався з інших мотивів ніж ті, що означені представником позивача в позовній заяві.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також доведеність понесення витрат на здійснення перекладу, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача судових витрат пов`язаних із залученням перекладача у розмірі 3290,00 грн.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Лайн Коммерс» до Одеської митниці Держмитслужби задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2021/00026 від 18.01.2021 року.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Лайн Коммерс» (01014, м. Київ, вул. Миколи Соловцова, буд.2, офіс 38, ) витрати по сплаті судового збору у сумі 4540,00 грн. сплачені по платіжних дорученнях №552 та №551 від 18.02.2021 року.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Лайн Коммерс» витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. та витрати пов`язані із залученням перекладача у розмірі 3290,00 грн.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 та з урахуванням п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.