Справа № 160/1524/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2021 року Справа № 160/1524/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
01.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 10.02.2021 року:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , судді у відставці, за період з 18 лютого 2020 року по 01 вересня 2020 року, у розмірі 56 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення виплати ОСОБА_1 , судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 07.09.2020 року № Б-с-1338, № Б-с-1339, № Б-с-1340, № Б-с-1341, № Б-с-1341, № Б-с-1343, № Б-с-1344, № Б-с-1345, у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, виключивши нараховану та виплачену суму щомісячного довічного грошового утримання, за період з 18 лютого 2020 року по 01 вересня 2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 , судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 07.09.2020 року № Б-с-1338, № Б-с-1339, № Б-с-1340, № Б-с-1341, № Б-с-1341, № Б-с-1343, № Б-с-1344, № Б-с-1345 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, виключивши нараховану та виплачену суму щомісячного довічного грошового утримання, за період з 18 лютого 2020 року по 01 вересня 2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
01.03.2021 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що представник відповідача, як суб`єкт владних повноважень, дії якого оскаржуються, не виконав покладені на нього ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язки, зокрема: не довів правомірності своєї відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за рішенням №135/03-8/18 від 06.08.2020; посилаючись на ст. 58 Конституції України, не довів правомірності здійснення ним перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а не за ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», за якою позивачу довічно було призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді; не навів, з яких же підстав він не приймає положення ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», а застосовує ч.3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», дія якого не розповсюджується в часі на правовідносини, які мали місце на час виходу у відставку та призначення позивачу 29.12.2003 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
Постановою Верховної Ради України № 1396-1 від 11.12.2003 року та наказом начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за № 372-К від 29.12.2003 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська та призначено щомісячне довічне грошове утримання.
ОСОБА_1 , 10 червня 1942 року перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Суддівській стаж позивача на час виходу у відставку в грудні 2003 року складав 21 рік. Розмір його щомісячного довічного грошового утримання складав 86% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного максимального розміру.
У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 27.06.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці до якої додав довідки видані Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.06.2020 року №Б-с-811, №812, №813, №814, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (0%) 0,00 грн.;
4. Доплата за науковий ступінь - 0,00 грн.;
5. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (0%) 0,00 грн.;
6. Щомісячна доплата відповідно до ч. 6 ст. 135 Про судоустрій і статус суддів - 0,00 грн.
Рішенням від 06.08.2020 року № 135/03-08/18 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу відмовлено в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі довідок від 04.06.2020 року №Б-с-811, №Б-с-812, №Б-с-813, №Б-с-814, виданих Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з посиланням, зокрема на те, що суддям у відставці, яким за зверненням до 18.02.2020 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проведено з 01.01.2020 року виходячи із розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VI у разі зміни збільшення розміру суддівської винагороди після 18.02.2020 року.

Як зазначає позивач, з метою перевірки правильності виданих довідок від 04.06.2020 року №Б-с-811, №Б-с-812, №Б-с-813, №Б-с-814, позивач звернувся з відповідною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

07.09.2020 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за результатами додаткової перевірки встановлено, що попередні довідки від 04.06.2020 року, а саме №Б-с-811, №Б-с-812, №Б-с-813, №Б-с-814 видані позивачу без врахування коефіцієнту районного у місті суду та суддівська винагорода, яка має призначатися позивачу при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 18.02.2020 року складає 104049,00 грн., з урахуванням чого позивачу видано довідки від 07.09.2020 року №Б-с-1338, №Б-с-1339, №Б-с-1340, №Б-с-1341, №Б-с-1341, №Б-с-1343, №Б-с-1344 та №Б-с-1345.

15.09.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою № 2732 про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідки видані Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 07.09.2020 року №Б-с-1338, №Б-с-1339, №Б-с-1340, №Б-с-1341, №Б-с-1341, №Б-с-1343, №Б-с-1344 та №Б-с-1345 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказані довідки видані позивачу на підставі ст. 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року, рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, про те, що станом на 18.02.2020 року (довідка Б-с-1345), 01.03.2020 року (№Б-с-1338), 01.04.2020 року (№Б-с-1339), 01.05.2020 року (№Б-с-1340), 01.06.2020 року (№Б-с-1341), 01.07.2020 року (№Б-с-1341), 01.08.2020 року (№Б-с-1343), 01.09.2020 року (№Б-с-1344) суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 104049,00 грн., у тому числі:

1. Посадовий оклад 69366,00 грн.;

2. Доплата за вислугу років (50%) 34683,00 грн.;

3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (0%) 0,00 грн.;

4. Доплата за науковий ступінь - 0,00 грн.;

5. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (0%) 0,00 грн.;

6. Щомісячна доплата відповідно до ч.6 ст. 135 Про судоустрій і статус суддів - 0,00 грн.

Як зазначає позивач, у встановлений законодавством термін, заява ОСОБА_1 №2732 від 15.09.2020 року про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, на підставі довідок від 07.09.2020 року №Б-с-1338, №Б-с-1339, №Б-с-1340, №Б-с-1341, №Б-с-1341, №Б-с-1343, №Б-с-1344 та №Б-с-1345 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не розглянута, що відповідачем не спростовується.

Позивач, з метою захисту свого права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі довідок від 07.09.2020 року №Б-с-1338, №Б-с-1339, №Б-с-1340, №Б-с-1341, №Б-с-1341, №Б-с-1343, №Б-с-1344 та №Б-с-1345 звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі №160/10669/20 адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонд України в Дніпропетровський області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 за його заявою №2732 від 15.09.2020 року у строки визначені чинним законодавством;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 07.09.2020 року №Б-с-1338, №Б-с-1339, №Б-с-1340, №Б-с-1341, №Б-с-1341, №Б-с-1343, №Б-с-1344, №Б-с-1345, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 23.11.2020 року згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень.

30.11.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виконання рішення суду.

Листом від 18.12.2020 року №24199-24349/В-01/8-0400/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивача, що на виконання рішення суду від 23.10.2020 року у справі №160/10669/20 проведений перерахунок пенсії з 18.02.2020 року. Також зазначено, що заборгованість за рішенням суду буде виплачена після виділення додаткових бюджетних призначень Пенсійному фонду України для виплати сум, нарахованих за рішенням суду.

Позивачем до матеріалів позовної заяви додано довідку від 05.01.2021 року, видану начальником відділу опрацювання пенсійної документації №3 управління питань виплати пенсії, з якої відомо, що позивачу виплачено за період з лютого 2020 року по грудень 2020 року щомісячно 40740,13 грн.

Згідно з довідкою про розмір нарахованої пенсії на виконання рішення суду, виданої начальником відділу опрацювання пенсійної документації №3, позивачу з лютого 2020 року по грудень 2020 року призначено грошове забезпечення у розмірі 58333,87 грн. щомісячно (лютий 2020 року 24138,15 грн.).

Відповідні суми нарахування підтверджуються також рішенням про перерахунок пенсії №20 від 18.12.2020 року, наявним в матеріалах пенсійної справи позивача.

Натомість, згідно з довідкою про розмір нарахованої пенсії на виконання рішення суду, виданої начальником відділу опрацювання пенсійної документації №3, позивачу з лютого 2020 року по грудень 2020 року фактично виплачено 40740,13 грн. щомісячно (лютий 2020 року 16857,98 грн.).

З матеріалів пенсійної справи позивача судом встановлено, що пенсійну справу позивача переглянуто і визначено стаж суддівської роботи 23 роки, тому застосовано 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Не погоджуючись зі зменшенням відсотка щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016.

Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 142 Закону № 1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому суддя у відставці, який досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах зазначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами 4, 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (п.23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20 (Пз/9901/5/20), у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно з положеннями Закону № 2453-VI, наявне право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.

Позивач просив здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Судом встановлено, що довідки, на підставі яких позивач просив здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці від 07.09.2020 року № Б-с-1338, № Б-с-1339, № Б-с-1340, № Б-с-1341, № Б-с-1341, № Б-с-1343, № Б-с-1344, № Б-с-1345 видані на підставі статті 142 Закону №1402-VIII.

Водночас частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Наведена норма неконституційною не визнавалась.

Чинним Законом передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного довічного грошового утримання.

Неможливо використовувати для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання.

Як видно з матеріалів справи, загальний стаж позивача для обрахунку його щомісячного довічного грошового утримання складає 23 роки.

Отже, на переконання суду, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів.

Судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно з яким обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд робить висновок про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI.

Отже, під час здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, у розмірі 56% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, відповідач, як суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій стосовно перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , судді у відставці, за період з 18 лютого 2020 року по 01 вересня 2020 року, у розмірі 56 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді та зобов`язання здійснити перерахунок у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, виключивши нараховану та виплачену суму щомісячного довічного грошового утримання, за період з 18 лютого 2020 року по 01 вересня 2020 року, задоволенню не підлягають.

Проте, судом встановлено, що позивачу не виплачуються суми нарахованого щомісячного довічного грошового утримання судді у відповідному розмірі з розрахунку 56 відсотків, а саме з лютого 2020 року по грудень 2020 року фактично виплачено 40740,13 грн. щомісячно (лютий 2020 року 16857,98 грн.), замість призначеної суми з лютого 2020 року по грудень 2020 року у розмірі 58333,87 грн. щомісячно (лютий 2020 року 24138,15 грн.).

При цьому факт невиплати позивачу нарахованої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у період з лютого 2020 року по грудень 2020 року у розмірі 58333,87 грн. щомісячно (лютий 2020 року 24138,15 грн.) відповідачем не заперечується.

Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що буд-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.02.2014 справа «Пічкур проти України» зазначив, що користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, у вказаному рішенні Європейського Суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким ніхто не може бути позбавлений права на пенсію та її одержання за відсутності підстав, визначених законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Невиплата в повному обсязі щомісячного довічного грошового утримання судді у відповідному розмірі є порушення конституційних прав позивача на належний соціальний захист, а тому суд вважає, що відповідними діями відповідача порушені права позивача.

Твердження про виплату заборгованості за рішенням суду після виділення додаткових бюджетних призначень Пенсійному фонду України для виплати сум, нарахованих за рішенням суду, є протиправним, оскільки доказів відсутності коштів на виплату в повному обсязі щомісячного довічного грошового утримання судді суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до довідки про розмір нарахованої пенсії на виконання рішення суду від 28.09.2020 року №160/7202/20 та від 23.10.2020 року №160/10069/20 ОСОБА_1 , виданої начальником відділу опрацювання пенсійної документації №3, встановлено, що позивачу виплачено за період з лютого 2020 року по грудень 2020 року суму щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 424259,28 грн., нараховано 607476,85 грн., різниця між нарахованою сумою щомісячного довічного грошового утримання судді та фактично виплаченою складає 183217,57 грн.

З огляду на викладене, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області різницю між нарахованою сумою щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 607476,85 грн. за період з лютого 2020 року по грудень 2020 року та фактично виплаченою за період з лютого 2020 року по грудень 2020 року у розмірі 424259,28 грн., що складає 183217,57 грн.

У силу положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 29.01.2021 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подання позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 454 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 різницю між нарахованою сумою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою сумою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з лютого 2020 року по грудень 2020 року, що складає 183217 (сто вісімдесят три тисячі двісті сімнадцять) грн. 57 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський