Справа № 420/7981/19
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7981/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 26 грудня 2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду Украйни в Одеській області, в якому позивач просить суд:

1) Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 15 від 01 липня 2019 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії;

2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.07.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 із врахуванням заробітної плати за період роботи в шахті ім.ХХІІ з`їзду КПРС Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля», перейменованій на шахту Центральна-Ірміне Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля», у період часу з січня 1988 року по грудень 1992 року та з січня 1993 року по березень 1995 року відповідно до довідок №№ 46, 47 від 16.03.2015 р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні. Витребувано: у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 ; у Міністерства енергетики та вугільної промисловості України належним чином засвідчені копії особових рахунків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період роботи в шахті ім.ХХІІ з`їзду КПРС Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля», перейменованій на шахту Центральна-Ірміне Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля» з січня 1988 року по грудень 1992 року та з січня 1993 року по березень 1995 року; наказу Міністерства вугільної промисловості України № 422 від 03.08.2006 р. про передачу архіву шахти Центральна-Ірміне Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля» - ДП «Луганськвугілля».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списку №1. Вказує, що 25 червня 2019 року звернувся до Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до довідок про заробітну плату № 46 від 16.03.2015 р. за період роботи в державному підприємстві «Луганськвугілля» з січня 1988 року по грудень 1992 року, та від 16.03.2015 р. № 47 за період роботи з січня 1993 року по березень 1995 року, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 15 від 01 липня 2019 року у перерахунку пенсії відмовлено. Вважає таке рішення відповідача протиправним.

17 січня 2020 року та 10 березня 2020 надійшли відзиви (т.1 а.с.91-93, 98-100), у яких відповідачем зазначено, що спірні довідки знаходилися у пенсійній справі ще на дату призначення пенси проте не були враховані, оскільки згідно листа від 07.11.2017 № 60367/09 Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшла інформація щодо неможливості провести перевірку довідок про заробітну плату ОСОБА_1 № 46, 47 від 16.03.2015 за період роботи у ДП «Луганськвугілля» у зв`язку із відсутністю підприємства за місцем реєстрації, що відображено в актах № 11,12,13,14,15,16,17,18,19,20,21,22,23,24 від 18.11.2015 та № 16 від 31.03.2016.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

24 січня 2020 року до суду від позивача за вх. №3257/20 надійшла відповідь на відзив (т.1 а.с.223-225), у якій позивачем зазначено, що проводити перевірки є правом а не обов`язком відповідача та що неможливість проведення перевірки не має бути перешкодою у перерахунку пенсії пенсіонера.

Ухвалою суду від 27 січня 2020 року визначено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та повторно витребувано у Міністерства енергетики та вугільної промисловості України вищевказані докази.

31 січня 2021 року до суду від відповідача за вх. №4536/20 надійшли заперечення (т.1 а.с.228).

Ухвалою суду від 26 лютого 2020 року визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

25 березня 2020 року ухвалою суду зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 29 січня 2021 року поновлено провадження у справі №420/7981/19 та призначено підготовче засідання. Витребувано у Міністерства енергетики України та у державного підприємства «ЛУГАНСЬКВУГІЛЛЯ» належним чином засвідчені копії: особових рахунків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період роботи в шахті ім.ХХІІ з`їзду КПРС Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля», перейменованій на шахту Центральна-Ірміне Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля» з січня 1988 року по грудень 1992 року та з січня 1993 року по березень 1995 року; наказу Міністерства вугільної промисловості України № 422 від 03.08.2006 р. про передачу архіву шахти Центральна-Ірміне Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля» - ДП «Луганськвугілля» чи інформацію про їх місцезнаходження.

09 лютого 2021 року ухвалою суду повторно витребувано у Міністерства енергетики України та у державного підприємства «ЛУГАНСЬКВУГІЛЛЯ» ті ж самі докази, що і ухвалою від 29 січня 2021 року та продовжено строк підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 29 березня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/7981/19 до судового розгляду по суті.

Суд зазначає, що у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, подання ними клопотань про розгляд справи за відсутності їх представників а також відсутність необхідності заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати дану справу у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача та відповіддю на відзив позивача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 19.08.2017 року (т.1 а.с.109).

ОСОБА_1 звернувся до Чорноморського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою від 25 травня 2019 року (т.1 а.с.191), в якій просив перерахувати розмір його пенсії з урахуванням довідок №№ 46, 47 від 16.03.2015 р.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за результатами розгляду вищевказаної заяви позивача 01 липня 2019 року прийнято рішення №15 про відмову в перерахунку пенсії (т.1 а.с.33, 190), в якому зазначено, що: «…При первинному зверненні за призначенням пенсії за віком сп.№1 до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова 18.09.2017 року Вами надані довідки про заробітну плату за № 46, 47 від 15.03.2015р. надані державним підприємством «Луганськвугілля», які при розрахунку пенсії доцільні. Галицьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Львова надіслано запит до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві стосовно зустрічної перевірки зазначених довідок про зар. плату.

Листом Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.11.2017р. №60367/09 отримано відповідь в якому зазначено, що провести перевірку довідок про заробітну плату для обчислення пенсії від 15.03.2015р. № 46,47 за період роботи на ДП «Луганськвугілля» немає можливості у зв`язку з тим, що підприємство не знаходиться за місцем реєстрації, (акти обстеження на предмет місцезнаходження підприємства за юридичною адресою від 18.11.2015р. №11,12,13,14,15,16,17,18,19,20,21,22,23,24 та від 31.03.2016 р. №16).

Щодо перерахунку пенсії як непрацюючому підстави відсутні у зв`язку з інформацією реєстру загальнообов`язкового соціального страхування про індивідуальні дані про застраховану особу, з 16.09.2009р. по теперішній час Ви є фізичною особою підприємцем.

Враховуючи вищезазначене, провести перерахунок пенсії за вищезазначеними довідками не має підстав».

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у перерахунку його пенсії з урахуванням довідок від 15.03.2015р. № 46,47, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до абз.1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 3 Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач, як застрахована особа, має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Як передбачено ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються довічно, незалежно від стану здоров`я.

Відповідно до абз.1, 2 п.2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Частиною 4 статті 24 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачений порядок визначення розміру пенсії за віком.

Частиною 1 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Крім того, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема такі документи: 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1).

Згідно з абз. 1, 2 пункту 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

З аналізу вищезазначеного суд приходить висновку, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачено.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 17.03.2015 року по справі № 21-11а15.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що Законом України «Про пенсійне забезпечення» передбачено зарахування періоду роботи на умовах трудового договору на підприємствах незалежно від форм власності та господарювання до загального трудового стажу особи.

Згідно з ст. 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.25-30, 117-123), позивач у період з 08.01.1988 року по 30.03.1995 року працював у шахті ім. ХХІІ з`їзду КПРС, перейменованої з 06.07.1992 року у шахту «Центральна-Ірміне» Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля».

При цьому, вказаний період роботи враховано позивачу при призначенні пенсії згідно розрахунку стажу (т.1 а.с.111).

В матеріалах справи наявні довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 16.03.2015 року №45 (т.1 а.с.31, 219) та №46 (т.1 а.с.32, 218), видані державним підприємством «Лугансьвугілля», у яких зазначений заробіток ОСОБА_1 за період з січня 1988 року по грудень 1992 року та з січня 1993 року по березень 1995 року.

У вказаних довідках зазначено, що на всі виплати нараховані страхові внески до Пенсійного фонду України та що довідки видані на підставі особових рахунків.

При цьому з вищевказаного листа відповідача від 27.06.2019 року №1341/Л-11 вбачається, що єдиною підставою для не здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі вищевказаних довідок є неможливість перевірити їх дані у зв`язку з відсутністю підприємства за юридичною адресою.

Будь-які зауваження щодо оформлення вказаних довідок з оскаржуваного рішення не вбачаються.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами із вказівкою на їх назви та місце розташування у відповідній довідці.

Відповідно до листа Міністерства енергетики України від 22.02.2021 року №26/17-17.2-2732 (т.2 а.с.35-36) вбачається, що незважаючи на зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу місцезнаходження ДП «Луганськвугілля» м. Київ, пров.Приладний, буд.2-А, підприємство фактично підприємство знаходиться у місті Луганськ.

Суд зазначає, що Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України».

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 05/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», встановлено забезпечення до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у т.ч. м. Луганськ.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у який у розділі Донецька область у підпункті 1 пункту 1 розділу «Луганська область» включено м. Луганськ.

Враховуючи, що в довідках №№ 46, 47 від 16.03.2015 року, виданих державним підприємством «Луганськвугілля» зазначені періоди з січня 1988 року по грудень 1992 року та з січня 1993 року по березень 1995 року, тобто до дати обов`язкового переміщення бюджетних підприємств з тимчасово окупованої території, та враховуючи те, що довідки засвідчені відтисками штампу та печатки вказаної установи, то суд доходить висновку, що спірні довідки видані повноважним органом та є належним та допустимим доказом.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 30 вересня 2019 року по справі №227/414/17.

При цьому, щодо посилань у оскаржуваному рішенні на те, що позивач є фізичною особою-підприємцем, суд вважає його необґрунтованим, оскільки згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця припинена ще 23.04.2018 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісної вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 15 від 01 липня 2019 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

В свою чергу, вирішуючи вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.07.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 із врахуванням заробітної плати за період роботи в шахті ім.ХХІІ з`їзду КПРС Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля», перейменованій на шахту Центральна-Ірміне Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля», у період часу з січня 1988 року по грудень 1992 року та з січня 1993 року по березень 1995 року відповідно до довідок №№ 46, 47 від 16.03.2015 р., суд виходить з наступного.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки вимога позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправною відмову, вона також є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн. (т.1 а.с.5).

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи те, що позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 15 від 01 липня 2019 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01 липня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 із врахуванням заробітної плати за період роботи в шахті ім.ХХІІ з`їзду КПРС Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля», перейменованої на шахту «Центральна-Ірміне» Стахановського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Стахановвугілля», з січня 1988 року по грудень 1992 року та з січня 1993 року по березень 1995 року відповідно до довідок державного підприємства «Луганськвугілля» №№ 46, 47 від 16 березня 2015 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Суддя О.А. Вовченко