Справа № 420/4209/19
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 квітня 2021 року

м. Київ

справа №420/4209/19

адміністративне провадження №К/9901/9928/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Н.В. Коваленко,

суддів: Я.О. Берназюка, А.Ю. Бучик,

перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Можаєва Михайла Олександровича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання привести самочинний об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 до первісного стану відповідно до договору міни нерухомого майна №1/98-00015 від 17.01.1998 року та технічного паспорту інвентаризації нерухомого майна №39830-6-247кн від 10.10.1997 року за власний рахунок.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Згідно із електронним маркуванням, проставленим АТ «Укрпошта» на поштовому конверті, касаційна скарга направлена до суду 21 березня 2021 року.

Подана касаційна скарга не відповідає положенням пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки скаржником не обґрунтовано підстав звернення до суду із касаційною скаргою.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Справу в суді першої інстанції розглянуто в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, зокрема, ненадання документів, які свідчать про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту - літньої кухні літ. «В» та гаражу літ. «Д».

Відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає частину першу статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказану підставу скаржник обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанції встановили обставини у справі, що мають значення для справи на підставі недопустимих доказів, а також судами не досліджено та не враховано, що позивачем не надано доказів складання відносно майна відповідача припису з вимогою привести самочинний об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , до первісного стану.

В той же час, в касаційній скарзі скаржником не зазначено підстави касаційного оскарження, передбачені частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статті 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, а саме така касаційна скарга залишається без руху.

За таких обставин, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Можаєва Михайла Олександровича слід залишити без руху та встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення її недоліку шляхом подання до суду обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року згідно з частиною четвертою статті 328 цього Кодексу.

Керуючись статтями 169, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Залишити без руху касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Можаєва Михайла Олександровича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії.

2. Надати представнику ОСОБА_1 - адвокату Можаєву Михайлу Олександровичу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначено в мотивувальній частині ухвали.

3. Надіслати представнику ОСОБА_1 - адвокату Можаєву Михайлу Олександровичу копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя А.Ю. Бучик