Справа № 260/2582/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2582/20 пров. № А/857/3111/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської міської ради Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року, ухвалене суддею Іванчулинець Д.В. у м. Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 260/2582/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати підпункт 2.9 пункту 2 рішення Ужгородської міської ради Закарпатської області XLVIII сесії VII скликання № 1988 від 04 червня 2020 року;

2) зобов`язати Ужгородську міську раду Закарпатської області повторно розглянути заяву позивача від 22.01.2020 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вулиці Грибоєдова в місті Ужгороді з врахуванням правової позиції суду, викладеної у мотивувальній частині рішення суду.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 22 січня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безоплатної приватизації, площею 0,0850 га.

Однак, рішенням № 1988 від 04 червня 2020 року, відповідач відмовив у наданні вказаного дозволу без зазначення для того підстав.

Вказане рішення позивач вважає протиправним з тих підстав, що статтею 118 Земельного кодексу України, яка регулює порядок розгляду клопотання про виділення земельних ділянок у власність чи користування, передбачено виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Однак, відповідач, на думку позивача, не вказав у рішенні мотивованої підстави, із посиланням на норми чинного законодавства, для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позивач вважає, що відповідач порушив його право на отримання земельної ділянки у власність, а тому просить скасувати оскаржене рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано підпункт 2.9 пункту 2 рішення Ужгородської міської ради XLVІII сесії VII скликання № 1988 від 04 червня 2020 року.

Зобов`язано Ужгородську міську раду повторно розглянути подані ОСОБА_1 22.01.2020 року документи стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Ужгородська міська рада Закарпатської області, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення невірно застосував частину 7 статті 118 Земельного кодексу України, оскільки, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Відповідач зазначив, що земельна ділянка, яку просить надати позивач є частиною земельної ділянки, яка сформована відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України, з визначенням меж і з присвоєнням кадастрового номеру. Таким чином, відповідач зазначає, що така земельна ділянка не може бути надана у власність позивачу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 22 січня 2020 року позивач звернувся до Ужгородської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку у межах норм безоплатної приватизації, площею 0,085 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом № Ко-7/01-17 від 06.02.2020 року відповідач надав позивачу відповідь, у якій пояснив, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 між міською поліклінікою і центральною міською клінічною лікарнею запроектовано розмістити чотири земельній ділянки для розміщення садибної забудови.

04 червня 2020 року Ужгородська міська рада прийняла рішенням № 1988, на підставі якого відмовила у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Грибоєдова, м. Ужгород, відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовив у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд без встановлених на те підстав.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 79-1 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Апеляційний суд встановив те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, земельна ділянка площею 0,0850 га, яку позивач має намір отримати у власність, входила до складу земельної ділянки площею 0,3400 га (кадастровий номер :43:001:0294), яка згідно з рішенням Ужгородської міської ради Закарпатської області № 1851 від 24.12.2019 року поділена на чотири земельні ділянки площею 0,0933 га (кадастровий номер :43:001:0326), площею 0,0933 га (кадастровий номер :43:001:0327), площею 0,0933 га (кадастровий номер :43:001:0328), площею 0,0600 га (кадастровий номер :43:001:0329).

Тобто, земельна ділянка на яку претендує позивач уже сформована в порядку поділу раніше сформованої земельної ділянки і їй присвоєно кадастровий номер

У ч. 6 ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом. Технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Відповідно до статті 25 цього ж Закону документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Тобто, згідно з ЗК України способами формування земельної ділянки, є: у порядку відведення земельної ділянки із земель комунальної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) та шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже ч. 2 ст. 79 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар. Тому, у випадку, коли земельна ділянка сформована, шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки, то така земельна ділянка не може бути повторно сформована, шляхом відведення земельної ділянки.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 815/4257/16.

Оскільки земельна ділянка, на яку претендує позивач уже сформована на підставі технічної документації щодо її поділу, то така повторно не може бути сформована на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Водночас, суд першої інстанції надав спірним правовідносинам неправильну оцінку.

Отже, відповідач не мав правових підстав для задоволення клопотання позивача про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та вірно відмовив у задоволенні клопотання позивача на тій підставі, що земельна ділянка на яку претендує позивач у же сформована у порядку поділу і не може бути сформована у порядку відведення.

Оскаржене рішення відповідача, на думку апеляційного суду, відповідає нормам Земельного кодексу України, внаслідок чого, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому її необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради Закарпатської області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року в справі № 260/2582/20 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 20.04.2021 року