Справа № 520/2521/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 квітня 2021 року № 520/2521/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з викликом (повідомленням) осіб справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (вул. Шевченка, буд. 315а,м. Харків,61033), , Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3,м. Київ,03048, ), про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом заявник, поліцейський), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування п.2 наказу № 7 від 16.01.2021р. Управління патрульної поліції в Харківській області (далі за текстом Управління) Департаменту патрульної поліції (далі за текстом Департамент); 2) визнання протиправним та скасування внесених до наказу начальника Департаменту патрульної поліції про встановлення за січень 2021 року розміру премії співробітникам Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, зміни, якими враховано факт вчинення Інспектором взводу номер 1 батальйону номер 1 роти 2 Управління патрульної поліції в Харківської області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції - ОСОБА_1 дисциплінарного проступку згідно наказу Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції № 7 від 16.01.2021 року; 3) зобов`язання Департаменту патрульної поліції провести перерахунок та доплату Інспектору взводу номер 1 батальйону номер 1 роти 2 Управління патрульної поліції в Харківської області Департаменту патрульної поліції старшому лейтенанту поліції - ОСОБА_1 премії за січень 2021 року та наступні місяці у розмірі, визначеному наказом начальника Департаменту патрульної поліції про встановлення розміру премій за січень 2021 року та наступні місяці поліцейським Управління патрульної поліції в Харківській області, без урахування внесених до нього змін, що стосуються поліцейського ОСОБА_1 .

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що наказом випадків порушення службової дисципліни не допускав, дисциплінарних проступків не вчиняв. Наполягав, що звільнення водіїв, винних у перевищенні швидкості, на підставі ст.22 КУпАП шляхом оголошення усного зауваження відбувалось з об`єктивних причин прямування до обряд поховання померлої людини. Наголошував, що висновок службового розслідування не отримував, про початок проведення службового розслідування не повідомлявся, службовим розслідуванням командирів взводів не опитувались, обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності чи знімають безпідставні звинувачення, не з`ясовувались.

Відповідач, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі за текстом - відповідач 1, УПП), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що службовим розслідування встановлений факт вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, зокрема, у вигляді неналежного провадження у справі про адміністративне правопорушення перевищення максимально дозволеної швидкості руху транспортного засобу за рахунок безпідставного звільнення винних осіб від відповідальності за механізмом ст.22 КУпАП.

Відповідач, Департамент патрульної поліції (далі за текстом - Департамент) правом на подачу заперечень проти позову не скористався.

Суд, вивчивши доводи позову, відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.01.2012р. проходив безперервну службу в органах внутрішніх справ (міліції), а з 07.11.2015р. продовжив публічну службу у лавах Національної поліції України, з 01.05.2019р. обіймає штатну посаду Управління - інспектора взводу №1 роти № 2 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП, спеціальне звання - старший лейтенант поліції.

01.05.2019р. заявником була підписана посадова інструкція.

12.10.2020р. Управлінням від Департаменту була отримана доповідна записка від 07.10.2020 № 19205/41/27-2020 з приводу проблемних питань в роботі УПП в Харківській області ДПП, а саме: в сфері організації роботи із лазерним вимірювачем швидкості TruCam, контролем результатів вимірювань, адміністративною практикою реалізації результатів використання лазерного вимірювача швидкості TruCam.

З метою зясування достовірних обставин за указаними вище параметрами Управлінням було видано наказ від 23.10.2020р. №393 про призначення службове розслідування та утворення дисциплінарної комісії (далі за текстом Дисциплінарна комісія) у цілях встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни допущеного співробітниками УПП в Харківській області ДПП.

Наказом Управління від 20.11.2020р. №472 було продовжено строк проведення службового розслідування на один місяць.

У ході службового розслідування були отримані письмові пояснення від низки поліцейських, зокрема і заявника. (а.с.98-99).

Заявник визнав обставини звільнення водіїв, винних у перевищенні швидкості, від відповідальності за ст.22 КУпАП, назвавши єдину причину прийняття такого рішення прямування водіїв на «похорони».

Результати проведеного службового розслідування оформлені висновком Дисциплінарної комісії від 18.12.2020р.(далі за текстом Висновок).

У тексті Висновку Дисциплінарною комісією викладені судження про вчинення заявником дисциплінарного проступку, а саме: порушення вимог підпункту 1 та 10 пункту 3.1 розділу III посадової Інструкції інспектора патрульної поліції (затверджена наказом Департаменту патрульної поліції від 22.11.2018р. №5217), статей 7, 284 КУпАП, пунктів 1, 2, 3, 4 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані у не автоматичному режимі (затверджена наказом МВС України від 10.07.2015р. №1395), вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 8 частини першої статті 23 Закону України Про Національну поліцію, пунктів 2, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Також у тексті Висновку Дисциплінарною комісією сформульовано пропозицію згідно з пункту 3 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України накласти на заявника - інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани.

До матеріалів службового розслідування долучені письмові пояснення позивача від 16.12.2020р.

Із посиланням на Висновок начальником Управління 16.01.2021р. було видано наказ №7, п.2 якого до заявника застосовано дисциплінарне покарання у вигляді суворої догани.

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для вчинення згаданого волевиявлення у сфері контролю за службовою дисципліною поліцейських керівником Управління обрані положення того ж самого законодавства, що указано у тексті Висновку, а фактичною підставою послугувало судження владного суб`єкта про підтвердженість події вчинення поліцейським дисциплінарного проступку у вигляді недотримання процедури.

25.01.2021р. Управлінням було прийнято наказ №123 про затвердження розмірів преміювання, яким позивачу нарахована премія у 82,35% у розмірі 5563,68 грн.(згідно додатку № 1 до наказу).

На вимогу суду Управлінням надані додаткові пояснення про те, що застосування до заявника означеного вище заходу дисциплінарного покарання зумовило зменшення премії за лютий 2021 р. Дані додаткові пояснення подані в межах встановленого судом строку. Відтак, відсутні підстави для поновлення процесуального строку на подачу цих пояснень.

Так, 24.02.2021р. Управлінням було прийнято наказ №327, згідно з додатком №1 до якого заявнику був визначений розмір премії 57,797%, тобто 4.045,80грн.

Отже, як з`ясовано судом, на підставі рапорту начальника Управління старшого лейтенанта поліції А. Стрижак від 11.02.2021р. № 1273/41/01-2021 заявнику був зменшений розмір премії у лютому 2021р. у розмірі 1000 грн.

Не погодившись із відповідністю закону вчиненого владного управлінського волевиявлення з приводу застосування дисциплінарного покарання та позбавлення премії, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію», а також Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затверджений Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII; далі за текстом - Статут).

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки» тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті служби у поліції.

Частиною 1 ст.2 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Як указано у ст.6 названого закону поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про Національну поліцію" поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п.1 ч.1 ст.18); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.2 ч.1 ст.18); поважати і не порушувати прав і свобод людини (п.3 ч.1 ст.18).

Як то передбачено ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

З огляду на зміст наведених норм закону, суд доходить до переконання про те, що сам по собі інститут Присяги поліцейського призначений забезпечити дотримання публічним службовцем поліцейським закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій діяльності.

При цьому, у кореспонденції з ч.2 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" інститут присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.

Учасниками справи фактично визнані ті обставини, що до службових обов`язків заявника за штатною посадою у тероргані Національної поліції України було віднесено, зокрема, здійснення контролю за дотриманням водіями транспортних засобів Правил дорожнього руху.

За загальним правилом провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочинається подією складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас із цим, ч.3 ст.254 КУпАП прямо передбачено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно ж до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно з ч.3 ст.258 КУпАП протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У силу спеціальної норми ч.5 ст.258 КАС України якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Отже, у межах провадження у справі про вчинення адміністративного делікту у сфері безпеки дорожнього руху протокол про адміністративне правопорушення не складається, але ця обставина не звільняє поліцейського від виконання вимог ст.ст.1, 9, 23, 280 КУпАП і створення належних умов для з`ясування обставин виявленого діяння, встановлення об`єктивної істини, визначення наявності або відсутності події правопорушення, складу правопорушення, обставин, котрі виключають або посилюють чи пом`якшують відповідальність винної особи тощо.

Зокрема, за приписами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791 - 2794 цього Кодексу.

У розумінні ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративних правопорушень з приводу порушення водієм швидкісного режиму окреслено законодавцем у ч.1 ст.122 КУпАП, у ч.4 ст.122 КУпАП, у ч.5 ст.124 КУпАП.

У силу дії спеціального правила ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Згідно з ст.19 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані необхідної оборони, тобто при захисті державного або громадського порядку, власності, прав і свобод громадян, установленого порядку управління від протиправного посягання шляхом заподіяння посягаючому шкоди, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається явна невідповідність захисту характерові і суспільній шкідливості посягання.

Водночас із цим, положеннями ст.22 КУпАП визначено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

За приміткою до ст.22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 1222, 1224, частиною третьою статті 123, частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130 цього Кодексу.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

З положень наведених норм КУпАП чітко та однозначно слідує, що відмінність ст.ст.18 і 19 КУпАП від ст.22 КУпАП полягає у тому, що ст.ст.18 і 19 КУпАП виключають саму подію вчинення особою адміністративного порушення, а ст.22 КУпАП запроваджує механізм звільнення особи, винної у вчиненні адміністративного правопорушення, від тягаря несення міри юридичної відповідальності за рахунок незначного рівня створеної протиправним діянням небезпеки чи загрози публічним інтересам суспільства.

Відтак, суд вважає, що приписи ст.22 КУпАП, де указано, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, також не виключають, а навпаки явно та очевидно передбачають вчинення дій з провадження у справі про адміністративне правопорушення виключно до етапу прийняття рішення про застосування адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.3 ст.284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Звідси слідує, що виявлення навіть формальних ознак існування події чи складу адміністративного делікту безальтернативно вимагає проведення усієї процедури провадження у справі про адміністративне правопорушення і прийняття остаточного рішення про звільнення від відповідальності за ст.22 КУпАП у спосіб оголошення усного зауваження є виключно останнім із етапів цієї процедури.

Між тим, у спірних правовідносинах заявник, особисто та письмово визнавши випадки звільнення осіб, винних у вчиненні адміністративного правопорушення у вигляді порушення водієм швидкісного режиму руху за процедурою ст.22 КУпАП через малозначність, послався на такі життєві обставини як прямування водіїв на обряд поховання померлої людини тощо.

Суд не виключає того, що критичний стан організму людини, котрий викликає потребу у невідкладній медичній допомозі, прямування на ліквідацію наслідків надзвичайної пригоди у сфері пожежної безпеки чи у сфері техногенної безпеки, невідкладний захист прав дитини, а також інші подібні причини можуть підпадати під дію ст.ст.17-19 КУпАП.

Проте, обставина прямування водія на обряд поховання померлої людини (навіть з огляду на приписи ст.3 Конституції України) об`єктивно не здатен свідчити про малозначність вчиненого протиправного діяння з перевищення максимально дозволеної межі швидкості транспортного засобу.

Суд вважає, що у контексті ст.22 і ч.1 ст.122 КУпАП під малозначність адміністративного правопорушення однозначно підпадає перевищення водієм швидкісного режиму у межах звичайної похибки роботи відповідного технічного пристрою.

Але на такі доводи заявник не посилався.

У текстах складених поліцейським за наслідками чергування рапортів такі причини не згадуються.

Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

З урахуванням згаданих вище міркувань, суд вважає, що доказів правомірності діяння поліцейського з приводу не проведення документального оформлення процесуальної дії винесення постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із малозначністю за ст.22 КУпАП саме з причини прямування водія на обряд поховання померлої людини до матеріалів справи не подано.

За визначенням ч.1 ст.1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

У силу ч.3 ст.1 Статуту до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, у розумінні ч.1 ст.12 Статуту визнається дисциплінарним проступком.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків ч.2 ст.14 Статуту передбачено проведення службового розслідування, під яким відповідно до ч.1 ст.14 цього ж статуту розуміється діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначена Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі за текстом - Порядок № 893).

Відповідно до п. 1,2 розд. ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку (п. 2 розд ІІ Порядку № 893).

Відповідно до вимог п. 4 розд V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: - наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; - наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; - ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; - обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; - відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; - вид і розмір заподіяної шкоди; - причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з п. 13 розд. V Порядку № 893 поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування.

Абзацем 2 п. 7 розд. ІV Порядку № 893 встановлено, що відмова поліцейського або іншої посадової особи поліції надавати пояснення про обставини, які є предметом службового розслідування, крім відмови давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України, а також надання завідомо неправдивих пояснень є перешкоджанням проведенню службового розслідування.

Відповідно п. 2 розд. VІ Порядку № 893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У спірних правовідносинах службове розслідування було призначено та проведено.

У межах цього службового розслідування заявником були надані письмові пояснення, з яких вбачається абсолютне усвідомлення поліцейським усіх юридично значимих факторів розпочатої та триваючої процедури службового розслідування та суті претензій до дотримання службової дисципліни.

Так, службовим розслідуванням було виявлено, що Інспектором взводу №1 роти № 2 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Безбородовим В.С. та інспектором взводу №1 роти №2 батальйону №1 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Назаренком М.А. (тобто заявником по даній справі) під час спільного несення служби із використанням приладів TruCam, у відповідності до їх власноручно складених рапортів було звільнено від адміністративної відповідальності за статтею 22 КУпАП у зв`язку із малозначністю скоєних діянь: 27.06.2020р. - 4 особи; 02.07.2020р. - 5 осіб; 28.09.2020р. - 2 особи.

Заявник пояснив, що дійсно ніс службу разом із інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Безбородовим А.С. в літній період часу з червня по серпень, ними здійснювались заміри швидкісного режиму за адресою: місто Харків, проспект Гагаріна 352 за допомогою приладу TruCam та складались відповідні адміністративні матеріали, а саме постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі. Частину зафіксованих правопорушень дійсно під час розгляду справи було закрито за малозначністю, у зв`язку з похоронами, тощо. Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі проводився відповідно до чинного законодавства та завжди фіксувався на портативний відеореєстратор.

Відповідно до службової характеристики заявник за час проходження служби на посаді зарекомендував себе професійно грамотним працівником. Добре знає нормативні та законодавчі документи, що регламентують діяльність Національної поліції та суворо дотримується їх вимог. До служби відноситься ретельно свої обов`язки виконує старанно. При всіх обставинах виказує високу здібність до здорового міркування. Компетентний у вирішенні службових питань, в стосунках з громадянами ввічливий, коректний та тактовний. Витриманий, вміє спокійно та твердо тримати себе у складних обставинах. Зовнішній вигляд охайний, завжди підтягнутий, зібраний, акуратний. На зауваження керівництва реагує адекватно. По характеру врівноважений, спокійний, витриманий, доброзичливий. Добре володіє державною мовою. Службу в Національній поліції цінує, поліції цінує.

На противагу цим обставинам Дисциплінарною комісією у тексті Висновку відображено, що відповідно до розпоряджень Департаменту патрульної поліції, а також згідно дислокації сил та засобів у вищезазначені дати названі вище поліцейські несли службу на аварійно-небезпечних ділянках автодороги та в місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод, скоєних з причин перевищення швидкості руху, а тому звільнення водіїв від адміністративної відповідальності осіб носить суперечливий та необґрунтований характер.

Недоліків в організації службового розслідування, а також нездоланних та непереборних дефектів у результатах службового розслідування судом під час вирішення спору не виявлено.

Ознак порушення прав та інтересів заявника у ході службового розслідування матеріали справи не містять.

Викладене у Висновку судження Дисциплінарної комісії про вчинення заявником порушення службової дисципліни суд вважає юридично правильним та фактично підтвердженим.

Порушень у кваліфікації Дисциплінарною комісією діяння заявника - поліцейського з приводу не проведення документального оформлення процесуальної дії - винесення постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення (перевищення максимально дозволеної швидкості руху транспортного засобу) у зв`язку із малозначністю за ст.22 КУпАП і звільнення винної особи від юридичної відповідальності через оголошення усного зауваження саме з причини прямування водія на обряд поховання померлої людини суд не знаходить.

Посилання Дисциплінарної комісії у даному конкретному випадку на приписи підпункту 1 та 10 пункту 3.1 розділу III посадової Інструкції інспектора патрульної поліції (затверджена наказом Департаменту патрульної поліції від 22.11.2018р. №5217), статей 7, 284 КУпАП, пунктів 1, 2, 3, 4 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані у не автоматичному режимі (затверджена наказом МВС України від 10.07.2015р. №1395), вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 8 частини першої статті 23 Закону України Про Національну поліцію, пунктів 2, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України суд вважає вірними і достатніми в аспекті вчинення поліцейським дисциплінарного проступку.

Продовжуючи розгляд справи, суд відмічає, що за правилами ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

У силу ч.3 ст.19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Таким чином, усі юридичні фактори, котрі мають юридичне значення для вирішення питання про дисциплінарне покарання поліцейського повинні бути викладені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування.

Окрім того, відповідно до ч.8 ст.19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Звідси слідує, що у процедурі дисциплінарного провадження відносно поліцейських законодавець наділив свободою адміністративного розсуду одразу двох учасників, а саме: дисциплінарну комісію та керівника, дискреція кожного з яких є вільною, самостійною і незалежною один від одного (тобто межі дискреції цих суб`єктів дисциплінарного провадження не перетинаються, а вчинені адміністративні волевиявлення не мають безумовно імперативного характеру).

Розглядаючи справу, суд бере до уваги, що повноваження керівників поліції з приводу накладення дисциплінарних покарань розмежовані приписами ст.20 Дисциплінарного статуту, згідно з якою керівник Національної поліції України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, до всіх поліцейських (ч.3 ст.20); інші керівники застосовують дисциплінарні стягнення в межах повноважень, визначених керівником Національної поліції України (ч.4 ст.20).

Наказом Національної поліції України від 06.11.2015р. №73 (у редакції наказу від 31.10.2016р. №1114) було затверджене Положення про Департамент патрульної поліції.

Пунктом 20 розділу V згаданого Положення керівник Національної поліції України делегував керівнику Департаменту патрульної поліції Національної поліції України право на вирішення питання стосовно притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських Департаменту.

У подальшому начальник Департаменту видав наказ №4621 від 11.10.2018р., яким делегував начальникам управлінь патрульної поліції в областях Департаменту право застосування за результатами службових розслідувань дисциплінарні стягнення у вигляді зауваження, догани, суворої догани.

Оскарженим наказом компетентною посадовою особою Управління до заявника був застосований захід дисциплінарного покарання у вигляді суворої догани.

Тому підсумково суд вважає, що Дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини діяння поліцейського з`ясувала повно, оцінила вірно, вчинене поліцейським діяння кваліфікувала правильно, норму закону визначила неналежну, зміст норми права витлумачила відповідно до її дійсної суті, а, відтак, забезпечила дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (засадничих гарантій притягнення особи до відповідальності не порушила).

Так, Дисциплінарною комісією були взяті до уваги усі суттєві поза розумним сумнівом аспекти, котрі здатні вплинути на міру відповідальності поліцейського, який не забезпечив не лише бездоганного, але й хоча б розумно прийнятного належного рівня якості здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, тобто вчинив діяння, котре явно та очевидно показує на професійну непридатність.

Наслідки цього проступку є явними та очевидними і не підлягають окремому викладенню у тексті Висновку.

Як установлено судом, владний суб`єкт - Управління - у спірних правовідносинах діяв виключно на реалізацію суджень Висновку Дисциплінарної комісії.

Порушень, недоліків або дефектів у реалізації цим суб`єктом владних повноважень управлінських функцій контролю за дисципліною у сфері поліцейської діяльності судом не виявлено.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи змістом належних норм права та приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом були подані докази відповідності закону оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення, адже не проведення поліцейським документального оформлення процесуальної дії - винесення постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП у зв`язку із малозначністю за ст.22 КУпАП саме з причини прямування водія на обряд поховання померлої людини явно та очевидно утворює склад дисциплінарного проступку навіть за рахунок порушення лише вимог п.1 ч.1 ст.18, п.2 ч.1 ст.18, п.5 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" безвідносно до будь-яких інших норм права.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував повно, діяння поліцейського кваліфікував правильно, норму закону визначив вірно, зміст приписів цієї норми витлумачив без помилок (перекручень), взяв до уваги усі суттєві поза розумним сумнівом фактори, наслідки вчиненого поліцейським діяння не спотворив, міру юридичної відповідальності обрав без явного та очевидно нерозумного перевищення меж свободи адміністративного розсуду.

Отже, у спірних правовідносинах вчинене владним суб`єктом волевиявлення з приводу реалізації адміністративної функції не спричинило безпідставного настання негативних наслідків для заявника, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Оскільки заявник визнав обставини звільнення водіїв, винних у перевищенні дозволеного показника швидкості руху транспортного засобу (тобто у вчиненні адміністративного правопорушення за ознаками ч.1 ст.122 КУпАП) від адміністративної відповідальності за процедурою ст.22 КУпАП без документального оформлення процесуальної дії - винесення постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із малозначністю за ст.22 КУпАП і послався при цьому на юридично неспроможну причину - прямування водія на обряд поховання померлої людини, а будь-яких інших причин не навів, то позов задоволенню не підлягає, адже звільнення винних у вчинені адміністративних правопорушень осіб від несення покарання із використанням штучно вигаданих чи нікчемних приводів явно суперечить викладеним у ст.ст.1 і 7 КУпАП завданням охорони установленого правопорядку у сфері безпеки дорожнього руху.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір", поклавши судові витрати на позивача.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева