Справа № 640/4427/21
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року м. Київ № 640/4427/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,

про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі- позивачі) звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі-відповідач/ГУ ПФУ у м. Києві), в якій просять суд:

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва подання про повернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% з операції купівлі- продажу 1/2 частки нерухомого майна, сплаченого згідно квитанції № 27956309 від 14.08.2020 року, що становить 8670,88 грн. (всім тисяч шістсот сімдесят гривень 88 кой);

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) сформувати та подати до управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва подання про повернення ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% з операції купівлі-продажу 1/2 частки нерухомого майна, сплаченого згідно квитанції № 27956309 від 14.08.2020 року, що становить 8670,88 грн. (всім тисяч шістсот сімдесят гривень 88 коп).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що відповідачем протиправно відмовлено у поверненні позивачам грошових коштів, помилково сплачених як пенсійний збір у розмірі 1 % від операції купівлі-продажу нерухомого майна під час нотаріального укладення договору купівлі-продажу квартири від 14.08.2020, з огляду на те, що така квартира придбавалась позивачами вперше.

Представник відповідача надіслав до суду відзив, в якому заперечував проти позову, зазначивши, що органи Пенсійного фонду України не мають можливості перевірити факт придбання позивачем житла вперше. Крім того, представник відповідача зауважив, що у відповідача відсутні повноваження щодо повернення з бюджету коштів, сплачених з операції купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з чим, представник відповідача просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

14.08.2020 року між ОСОБА_3 (продавець) та з іншої сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (покупці) укладено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до умов договору продавець продав, а покупці придбали по Ѕ частці кожен квартиру номер АДРЕСА_2 , та сплатили за неї обговорену грошову суму. Продаж квартири було вчинено за 1 734 175 (один мільйон сімсот тридцять чотири тисячі сто сімдесят п`ять) гривень 80 копійок. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євміною І.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 462.

У зв`язку із вищенаведеним, згідно п. 153затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, позивачами було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсотка від вартості своєї частки такого нерухомого майна, тобто по 8670,88 грн., що підтверджується квитанціями №27956309 та №27956444 від 14.08.2020 року.

В той же час, позивачі звертають увагу на те, що відповідно до положень п. 151 Порядку та п. 9 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" громадяни, які придбавають житло вперше звільняються від обов`язку сплачувати вищезазначений збір, у зв`язку із чим позивачі звернулися до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з письмовою заявою, в якій просили відповідача повернути сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Своїми листами відповідач залишив вищезазначені заяви позивачів без виконання, посилаючись на відсутність відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбавання нерухомості вперше, особою, яка придбаває житло вперше.

Позивачі, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" 26 червня 1997 року N 400/97-ВР (надалі- Закон N 400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 2 Закону N 400/97-ВР визначено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно з пунктом 151 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок №1740), збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 153 Порядку №1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно тверджень позивачів, наведених у позовній заяві, ними придбано майно вперше, до укладення договору купівлі-продажу від 14.08.2020 р. інша нерухомість ними не придбавалася.

Відповідачем вказані відомості в порядку виконання обов`язку, визначеного частиною другою статті 77 КАС України не спростовані та судом зворотного не встановлено.

Станом на час придбання позивачами нерухомості, як і станом на час розгляду справи, відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміну "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 року у справі №К/9991/37325/11.

З матеріалів справи вбачається, зокрема, з квитанцій №27956309 та №27956444 від 14.08.2020 р., що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна сплачено позивачем на рахунок Державного бюджету України через банк отримувача -Казначейство України, отримувач: УК у Шевченківському районі м. Києва, який спрямовано до спеціального фонду державного бюджету.

Отже, за відсутності доказів щодо придбавання позивачами житла не вперше, останні мають право на повернення суми помилково сплаченого збору.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182 (далі - Порядок №787).

Пунктом 5 вказаного порядку визначено, зокрема, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства, разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

Аналіз вказаного свідчить, що підставою, яка обумовлює повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів є подання наступних документів:

- заяви платника;

- подання органу, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету;

- платіжних доручень, що підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

З цього приводу суд зазначає, що зважаючи на відсутність в органів Пенсійного фонду України, в силу незалежних від них обставин, можливості зробити самостійний і беззаперечний висновок про придбання позивачем житла вперше, а також на те, що такі обставини встановлені в ході розгляду адміністративної справи, прийняття судом рішення про зобов`язання сформувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби відповідне подання є єдиним за свою суттю способом відновлення прав позивача, ефективним механізмом захисту таких прав, який відповідатиме принципу верховенства права.

Отже, виходячи із встановлених обставин по справі, а також доказів у справі, а саме: Інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №252963343 від 16.04.2021 р. та №252964124 від 16.04.2021 р., згідно яких позивачі вперше придбали і рівних частках квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 95,8 кв.м., що придбана на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 462, виданий 14.08.2020 р., видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Євміна І.Л. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53613812 від 14.08.2020 р. та, виходячи з вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позивачі звільнені від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, як такі, що придбавають житло вперше, а тому мають право на повернення помилково сплаченого ними збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, під час укладання договору купівлі-продажу квартири.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 90 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу відповідачем не спростовано доводів позивачів щодо первинного придбання ними житла та не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні ст. 73 КАС України доказів, які б підтверджували відсутність у позивачів права на пільгу у вигляді звільнення від сплати вказаного збору у зв`язку з придбанням житла вперше.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України в місті Києва подання про повернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8 670,88 грн.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Стосовно вимоги позивачів стягнути з відповідача на їх користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 2100 грн. кожному, суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до наданої суду копії договору №07/12/2 про надання правничої допомоги від 07.12.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом Клочай Марією Сергіївною, вбачається, що клієнт уповноважує адвоката бути представником з усіма необхідними повноваженнями перед будь-якими юридичними та/або фізичними особами, в тому числі, перед самозайнятими особами, в усіх державних, громадських та інших установах, державних органах, органах місцевого самоврядування, їх структурних підрозділах, організаціях і підприємствах України незалежно від їх підпорядкування, форм власності, галузевої належності, кооперативних організаціях, міжнародних органах, організаціях, судових установах в тому числі, але не виключно в:

- Кабінеті Міністрів України, Національному банку України, міністерствах, їх територіальних органах та структурних підрозділах, інших центральних органах виконавчої влади, їх територіальних органах та структурних підрозділах, в центральних органах виконавчої влади із спеціальним статусом, державних агентствах, службах, комітетах, інспекціях, інших суб`єктах владних повноважень;

- в будь-яких органах місцевого самоврядування, їх виконавчих органах, структурних підрозділах, перед посадовими особами місцевого самоврядування, в комунальних підприємствах, установах та організаціях;

- в судах всіх інстанцій та юрисдикцій, третейських судах, міжнародному комерційному арбітражі з усіма правами наданими клієнту як позивачу, відповідачу, третій особі, іншому учаснику процесу;

- перед державними нотаріальними конторами, державними нотаріусами, приватними нотаріусами, державними реєстраторами, оцінювачами, суб`єктами оціночної діяльності, будь-якими самозайнятими особами, тощо.

Для здійснення представництва та захисту прав клієнта, адвокат, зокрема має право:

збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв`язку з виконанням доручення; використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України та іншими законами України; виконання інших дій, передбачених законодавством; знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, а також заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності та неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, подавати від імені клієнта заяви, у тому числі позовні, отримувати необхідні довідки, документи, вести від його імені справи у всіх державних установах, кооперативних, громадських, приватних організаціях, а також цивільні та кримінальні справи у всіх судових установах з усіма правами, які надані законом відповідному учаснику процесу, у тому числі з правом визнання або відмови повністю або частково від позовних вимог, збільшення чи зменшення позовних вимог, зміни предмета позову, укладання мирової угоди, залишення позову без розгляду, оскарження рішення, постанови, ухвали суду, отримання та пред`явлення виконавчих документів до стягнення, а також виконувати всі інші дії, що пов`язані з виконанням даного договору, в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до додатку до договору про надання правової допомоги №07/12/2 від 07.12.2020 сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правової допомоги вказаної у договорі, у розмірі 2100 грн. При цьому, визначено виплату гонорару адвоката авансом у розмірі 1100 грн.

Згідно довідки від 12.02.2021 року №12/02/2, складеної адвокатом Клочай М.С. визначено наступне: відповідно до Договору №07/12/2 про надання правової допомоги від 07.12.2020 року, Додатку до Договору №07/12/2 про надання правової допомоги від 07.12.2020 року розмір гонорару Адвоката Клочай Марії Сергіївни за надання правничої допомоги складає 2100,00 грн. (дві тисячі сто гривень 00 коп), який був сплачений ОСОБА_2 . Розмір гонорару визначений виходячи із наступного переліку робіт адвоката: 1) Вивчення матеріалів справи (2 години); 2) Аналіз судової практики та законодавства (1 година); 3) Підготовка та подання запиту до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва (2 години) 4) Підготовка та подання позовної заяви (3 години); 5) Представництво інтересів в судових інстанціях.

Також до матеріалів позову долучені аналогічний договір про надання правової допомоги №07/12/1 від 07.12.2020, додаток до договору, та довідка адвоката, клієнтом в якиї значиться позивач 1 - ОСОБА_1 .

Інших доказів на понесення витрат на надання правничої допомоги (в тому числі - актів виконаних робіт, розрахунку витрат, доказів фактичної оплати) позивачами до суду не надано.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Частинами 3-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вказана адміністративна справа при вирішенні питання щодо відкриття провадження у ній була визнана судом справою незначної складності в розумінні статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому судом прийнято рішення про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім того, згідно з позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Проте, таких доказів позивачами та його представником суду надано не було.

Враховуючи, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачами не надано суду належних доказів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, внаслідок чого останнє є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій №76581 та №76514 від 18.02.2021 року позивачами під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі по 908,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивачів судових витрат в межах вказаної суми.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 139, 243-245, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) сформувати та подати до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України подання про повернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8 670 (вісім тисяч шістсот сімдесят) гривень 88 копійок, сплаченого згідно квитанції №27956309 від 14.08.2020 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) сформувати та подати до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України подання про повернення ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8 670 (вісім тисяч шістсот сімдесят) гривень 88 копійок, сплаченого згідно квитанції №27956444 від 14.08.2020 року.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

6. Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко