Справа № 621/3332/20
Суддя: Вельможна І. В.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 621/3332/20
Провадження № 2-а/621/5/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Акулової А.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, третя особа - інспектор 6 роти 3 батальйону ДПП Управління патрульної поліції в Харківській області Помазун Андрій Сергійович про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

04.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про скасування постанови, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову лейтенанта поліції Помазун Андрія Сергійовича, посадової особи Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області, ДП18 № 665923 від 23.11.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення; Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , 420 грн. 40 коп. в якості витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову вказано, що 23 листопада 2020 року інспектором 6 роти 3 батальйону ДПП Управління патрульної поліції в Харківській області Помазун А.С. було винесено постанову серії ДП18 № 665923 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не виконав п. 2.1 «Г» ПДР України, а саме не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів .

Позивач вважав постанову про накладення на нього адміністративного стягнення серії ДП18 № 665923 від 23.11.2020 незаконною, посилаючись на те, що інспектор Помазун А.С. зупинив ОСОБА_1 , 23.11.2020 року о 23 годині на автодорозі (М03) М18 41 км., з тих підстав, що він нібито керував транспортним засобом без освітленого номерного знаку в темну пору доби, як виявилось згодом номерний знак був освітлений, але не досить виразно. Також інспектор витребував свідоцтва про реєстрацію на транспортний засіб, причеп до нього разом з полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач зазначає, що ним було надано документи, поліси та договори обов`язкового страхування цивільної відповідальності. Інспектор не розібрався у наданих йому полісах та без вагань виніс постанову серії ДП18 № 665923 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП. Крім того, інспектор Помазун А.С. незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, чим не дав ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Також позивач вважає, що інспектором порушено вимоги щодо процедури розгляду справи, порядок якої встановлено ст.ст. 278, 279 КУпАП.

На підставі викладеного, позивач вважає постанову серії ДП18 № 665923 від 23.11.2020 незаконною та просить її скасувати.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 09.12.2020 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

29.12.2020 позивачем було усунуто недоліки вказаної вище ухвали.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04.01.2021 у справі відкрито провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - інспектора 6 роти 3 батальйону ДПП Управління патрульної поліції в Харківській області Помазун Андрія Сергійовича, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме належним чином виготовленої та завіреної копії постанови серії ДП18 № 665923 від 23.11.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та призначено судовий розгляд на 28.01.2021.

28.01.2021 судовий розгляд адміністративної справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників на 17.02.2021.

12.02.2021 до канцелярії суду надійшов відзив представника Державної казначейської служби України Нестеренко І.С. на позов ОСОБА_1 в якому представник відповідача просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат з Державної казначейської служби України. У відзиві на позов представник відповідача Нестеренко І.С. зазначає, що Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215.

Згідно з Положенням Казначейство відповідно до покладених на нього завдань, та в установленому законодавством порядку, зокрема, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному Банку, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії інших суб`єктів. Оскільки, як випливає зі змісту позову, Казначейство не вступало у правовідносини з позивачем, а отже і залучення до участі у цій справі Казначейства не впливає на встановлення фактичних обставин справи. Також Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, а отже позивач помилково визначив, що Казначейство є належним відповідачем у цій справі та має нести відповідальність за неправомірні дії фізичних осіб чи установ, підприємств або державних органів.

17.02.2021 та 11.03.2021 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою представника відповідача.

31.03.2021 судове засідання відкладено у зв`язку з перебуванням судді у відпустці до 22.04.2021.

22.04.2021 належним чином повідомлені учасники у судове засідання не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялися належним чином, що зокрема підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Нестеренко І.С. у судове засідання не з`явилася, у відзиві просила здійснювати розгляд справи з урахуванням наданого відзиву.

Третя особа інспектор 6 роти 3 батальйону ДПП Управління патрульної поліції в Харківській області Помазун А.С., про розгляд справи повідомлялися належним чином, що зокрема підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки немає передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, справу розглянуто за відсутності сторін.

Згідно з частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Згідно частин 1-4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати наступні обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 2, 3 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постановою інспектора 6 роти 3 батальйону ДПП Управління патрульної поліції в Харківській області Помазун Андрія Сергійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №665923 від 23.1.2020 на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП.

Ухвала суду в частині витребування належним чином виготовленої та завіреної копії постанови серії ДП18 № 665923 від 23.11.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, виконана не була.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Це означає, що ч. 2 ст.77 КАС України встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Згідно з, ч. 3 ст. 79 КАС України, відповідач повинен надати всі наявні у нього докази разом із поданням відзиву, тим більше, що такі вимоги (про надання документів) вказані в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, а тому, в даному випадку, суд, відповідно до ч. 5 ст. 77, ч.3 ст. 205, ст.286 КАС України, безумовно зобов`язаний розглянути справу на підставі тих доказів, які надані суду сторонами.

Відповідачем Департаментом патрульної поліції не надано відзиву на позов, у якому містилися б заперечення проти позовної заяви, не надано доказів, що спростовують доводи позивача щодо відсутності в його діях порушення Правил дорожнього руху, а відповідно і незаконності винесеної у відношенні нього постанови про накладення адміністративного стягнення, незважаючи на покладений на відповідача частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Крім того, відповідно до статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 по справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Викладене дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення не відповідає вимогам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач повідомив достатньо відомостей на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а відповідачем доводи позивача не спростовані.

Оскільки відсутні докази наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за наслідками розгляду даного позову належить скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Державної казначейської служби України судових витрат, суд зазначає наступне:

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215.

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань, та в встановленому законодавством порядку, зокрема, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному Банку та здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи інспектор 6 роти 3 батальйону ДПП Управління патрульної поліції в Харківській області Помазун А.С. не є посадовою чи службовою особою Державної казначейської служби, а Державна Казначейська служба України не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача та нема відношення до оскаржуваної постанови, а відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету.

За таких обставин, позивач пред`явив вимогу про стягнення судових витрат у розмірі 420 грн 40 к. до неналежного відповідача, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат належить здійснити відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір, у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 к.

Керуючись статтями 2, 5, 7, 9, 77, 205, 229, 242-246, 255, 268 , 269, 271, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 665923 від 23.11.2020, складену інспектором 6 роти 3 батальйону ДПП Управління патрульної поліції в Харківській області Помазун Андрієм Сергійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн 40 к. (квитанція № 0.0..1 від 27.11.2020 в АТ КБ «ПриватБанк»).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, з одночасним надсиланням апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач 1 - Департамент патрульної поліції, юридична адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. № 3, ЄРДПОУ40108646;

Відповідач 2 - Державна казначейська служба України, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. № 6, ЄРДПОУ 37567646;

Третя особа - інспектор 32 роти 6 батальйону ДПП Управління патрульної поліції в Харківській області Помазуй Андрій Сергійович, юридична адреса: 61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. № 315.

Головуючий: