Справа № 295/5387/20
Суддя: Адамович О. Й.
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 295/5387/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 рокум.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кухар А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, у порядку спрощеного позовного провадження, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

06.05.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 25.02.2020 року №002478.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.05.2020 року дану справу було передано на розгляд за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.09.2020 року справу №295/5387/20 номер провадження 2-а/296/213/20 передано для розгляду судді ОСОБА_2 .

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03.09.2020 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків.

21.09.2020 року позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання нової позовної заяви з додатками та квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 28.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24.02.2021 року замінено відповідача у справі з Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області на його правонаступника Подільське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Також, ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24.02.2021 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Державну службу України з безпеки на транспорті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що 25 лютого 2020 року заступником начальника управління Укртрансбезпеки в Житомирській області Парамудою О.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, згідно якої він 06.02.2020, при здійсненні регулярних пасажирських перевезень по місту «Житомир-Вереси», керуючи автобусом марки «ПАЗ» д.н.з. « НОМЕР_1 », безпідставно відмовив від передбаченого законом пільгового перевезення громадян. Вказаною постановою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.133-1 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Вважає, що постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки розгляд справи відбувся без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що у свою чергу позбавило можливості останнього прийняти участь у розгляді справи, дати свої пояснення, залучити адвоката. Крім того зазначив, що постанова не містить доказів на якій правовій підставі громадянка ОСОБА_3 має право на пільгове перевезення, і яким нормативним актом регулюється це право, а також відсутні докази на яких базується висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення.

13.10.2020 року представником відповідача Осіповим Ю. подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просить позов ОСОБА_1 залишити без задоволення. Також зазначає, що працівниками Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області дотриманні всі законодавчо встановлені вимоги та норми стосовно порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, у зв`язку із встановленням факту відмови водієм (позивачем) у пільговому проїзді пенсіонеру.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вказав, що його не було повідомлено про розгляд справи, а штраф ним сплачено у зв`язку з тим, що на його рахунки та майно виконавцем накладено арешт.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні.

Заслухавши учасників справи, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області, у зв`язку із надходженням скарг ОСОБА_3 щодо безпідставної відмови у пільговому проїзді пенсіонеру, здійснено рейдову перевірку додержання суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За наслідками перевірки складено акт від 06.02.2020 року №203453 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено порушення надання послуг з регулярних з пасажирських перевезень за маршрутом АС-2 Житомир-с.Вереси без дозвільних документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та є порушенням ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.37), а саме водієм (позивачем) безпідставно відмовлено від пільгового перевезення пенсіонеру.

06.02.2020 року головним спеціалістом відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Ходаківським Є.В. складено протокол про адміністративне правопорушення №0015883, згідно якого ОСОБА_1 06.02.2020 року о 13 год. 00 хв. в с. Вереси, Житомирського району, при здійсненні регулярних перевезень пасажирів по маршруту «Житомир-Вереси» автобусом «ВАЗ» р.н. НОМЕР_1 безпідставно відмовив у пільговому перевезенні ОСОБА_3 , яка має на це право згідно законодавства, чим порушено ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за що передбачена ч. 7 ст. 133-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.38).

25.02.2020 заступником начальника Управлінням Укртрансбезпеки у Житомирській області Парамудою О.А. винесена постанова №002478, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 статті 133-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до позивача адміністративний штраф у розмірі 850,00 грн. (а.с.40).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-IIІ) врегульовано відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частина 11 статті 6 Закону №2344-III встановлює, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Відповідно до вимог статті 37 Закону №2344-III пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 60 Закону №2344-III визначено відповідальність автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт: за безпідставну відмову від пільгового перевезення пасажира, штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедура здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень, врегульована Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 №1567 (далі Порядок №1567).

Згідно з пунктами 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок.

Пунктом 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту. Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку. Рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб у кількості не менше як дві особи відповідно до завдання на перевірку. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (пункти 14-16 та 21 Порядку).

Відповідно до п. 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів.

Відповідно до п. 21 Порядку у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за відповідною формою.

Порядок прийняття рішень за результатами актів перевірок встановлено вказаним вище Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті: справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення; справа розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій, яка оформляється згідно з додатком 5 (пункти 25-27 Порядку).

Із поданого до суду відзиву встановлено, що перевірка ТОВ «САВ-ТРАНС» проведена 06.02.2020 у зв`язку з надходженням на адресу Управління скарги ОСОБА_3 , щодо безпідставної відмови у пільговому перевезенні, однак суд звертає увагу, що наявність скарги не є підставою проведення рейдової перевірки.

Разом з тим, в акті перевірки від 06.02.2020 №203453 зазначено, що водій порушив вимоги ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» через відмову 06.02.2020 від пільгового перевезення .

Крім того, приписами пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Як встановлено судом, в оскаржуваній постанові від 25.02.2020 №002478 відповідач посилається на порушення позивачем вимог ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт», однак не вказав в чому саме полягає таке порушення, так як стаття 37 Закону передбачає, що автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Тобто, відповідач повинен був у постанові чітко вказати право особи на пільгове перевезення (яким нормативним актом передбачена така пільга).

Крім того судом встановлено, що відповідачем не дотримано принцип належного повідомлення особи про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки будь яких доказів його належного повідомлення відповідачем суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що листом на адресу позивача - Житомирський район, Соколовський масив, вул. Будівельників, буд.311, було направлено другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення №0015883 від 06.02.2020 року та одночасно повідомлено про розгляд справи по даному протоколу на 25.02.2020 року о 19 год. 00 хв. На звороті вказано листа міститься ксерокопія конверту з відміткою: Причина повернення - "за закінченням терміну зберігання" (а.с.39).

Отже, подібна відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення особи про розгляд справи, зокрема не визначає чи адресат відмовився від отримання повідомлення, чи адресат відсутній, чи особа, якій адресовано повідомлення, не виявлено в місці проживання. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист.

Суд наголошує на тому, що обов`язок доказування цієї обставини (належного повідомлення особи) несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи.

Обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19.

При цьому, особі до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справах №482/9/17 та №308/12552/16-а.

Таким чином, суд вважає, що за наявності вказаних обставин у відповідача були відсутні підстави для прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №002478 від 25.02.2020 року.

Суд звертає увагу, що згідно відмітки поштовий конверт з повідомленням про час розгляду справи булуо повернуто 13.03.2020р., тобто на момент винесення оскаржуваної постанови у відповідача були відсутні відомості щодо належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопрушення.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що постанова №002478 від 25.02.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 850,00 грн. є протиправною та належить до скасування.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Сплата позивачем накладеного штрафу, визнання правопорушення підприємством не вказує на визнання своєї вини позивачем та про обґрунтованість постанови.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 6 КАСУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, п. 30).

З урахуванням як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ суд вважає правомірним стягнення з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача суму судового збору за подання адміністративного позову, оскільки вона була фактично сплачена, зарахована на відповідний рахунок і була «неминучою», так як сплата судового збору є умовою для відкриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст.19, 241-246, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову від 25.02.2020 року №002478 про накладення адміністративного стягнення, якою відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.133-1 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 суму судового збору сплачену за подання адміністративного позову в розмірі 420 (чотириста двадцять грн) 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Подільське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, адреса: м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 12, .

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, адреса: м. Київ, пр-т Перемоги, буд.14, .

Cуддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 29.03.2021.