Справа № 420/3427/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3427/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 15.02.2021 року у розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні №63624441.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

23.02.2021 р. до управління надійшла постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.02.2021 року ВП №63624441 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Позивач вважає, що постанова від 15.02.2021 р. ВП №63624441 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення по справі №420/7917/20 є протиправною та належить до скасування.

Так, позивач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 р. по справі №420/7917/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року у розмірі 85% від розміру грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.03.2018 року, та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року.

На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 р. ОСОБА_1 з 22.10.2020 року пенсійним органом проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року у розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення.

Розмір пенсії ОСОБА_1 після перерахунку становить 6262,93 грн.

Виплата нарахованої доплати пенсії за період з 01.01.2018 по 31.10.2020 рік в сумі 27 337,56 грн. буде здійснена після виділення Головному управлінню відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

Таким чином позивач вважає, що покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Виплата нарахованої доплати пенсії буде здійснена після виділення Головному управлінню відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

Про виконання зазначеного рішення суду позивач повідомив відповідача листом від 27.11.2020 р.

Позивач вважає постанову протиправною винесеною без врахування всіх обставин у справі та такою, що належить до скасування.

Відповідач відзиву на адміністративний позов не надав.

Третя особа своїм правом на надання пояснень не скористалась.

Ухвалою суду від 05.04.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також ухвалою суду від 05.04.2021 року зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в строк до 09.04.2021 року до 14 годин 00 хвилин надати до Одеського окружного адміністративного суду засвідчену належним чином, за описом копію матеріалів виконавчого провадження №63624441.

Водночас вказаною вище ухвалою також залучено до розгляду цієї справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Так, суд вказує на те що суддя ОСОБА_2 з 08.04.2021 року перебував на лікарняному в зв`язку з чим справу розглянуто в перший день після виходу.

Дослідивши адміністративний позов та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 р. по справі №420/7917/20 зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року у розмірі 85% від розміру грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.03.2018 року, та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року.

Рішення суду набрало законної сили 22.10.2020 року.

На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 р. ОСОБА_1 з 22.10.2020 р. пенсійним органом проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року у розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення.

Розмір пенсії ОСОБА_1 після перерахунку становить 6262,93 грн.

Щодо виплати нарахованої доплати пенсії за період з 01.01.2018 по 31.10.2020 рік в сумі 27 337,56 грн. то вона згідно пояснень позивача буде здійснена після виділення Головному управлінню відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

23.02.2021 р. до управління надійшла постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.02.2021 року ВП №63624441 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. (а.с.8-9).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом №1404-VIII, відповідно до ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 63 Закону № 1404-VIIIу разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи передусім треба зауважити, що державний виконавець має право накладати на боржника штраф у тому випадку, якщо останній у встановлений державним виконавцем строк (а такий строк встановлюється при відкритті виконавчого провадження) не виконав виконавчого листа, який зобов`язує до вчинення дій.

Водночас, державний виконавець зобов`язаний вживати заходів для примусового виконання судового рішення в тому обсязі, який визначено цим судовим рішенням.

Повертаючись до спірних правовідносин, суд зазначає, що на підставі рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 р. по справі №420/7917/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року у розмірі 85% від розміру грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.03.2018 року, та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 року.

На підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 р. ОСОБА_1 з 22.10.2020 року пенсійним органом проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року у розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення.

Розмір пенсії ОСОБА_1 після перерахунку становить 6262,93 грн.

Суд встановив, що позивач здійснив перерахунок пенсії третій особі проте не виплатив нараховану доплату пенсії за період з 01.01.2018 по 31.10.2020 рік в сумі 27 337,56 грн.

Отже, Законом №1404-VIII встановлена відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин, а не за несвоєчасне його виконання. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання рішення суду.

Як вбачається зі змісту позову, позивач зазначив, що розмір нарахованої суми боргу по пенсії у розмірі 27 337,56 грн. не виплачений оскільки станом на сьогодні відсутній порядок виконання вказаних рішень, адже рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №640/5248/19 від 12.11.2019 року з урахуванням змін внесених постановою Шостого апеляційного адміністративного суду по справі №640/5248/19 визнані протиправними та нечинними п.1 та п.2 Порядку №649, а тому, на думку позивача, ним виконано рішення в повному обсязі, тоді як бюджетні призначення Пенсійним фондом України на 2020 рік не переглядалися.

Суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки рішенням суду зобов`язано відповідача не тільки здійснити перерахунок пенсії, але й здійснити виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії третьої особи у цій справі та стягувану згідно ВП №63624441.

Матеріалами справи підтверджено, що на час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу нарахована сума боргу у розмірі 27 337,56 грн. стягувачу не виплачена.

У той же час, боржником не надано жодних доказів в підтвердження відсутності коштів для здійснення виплати коштів ОСОБА_1 за рішенням суду.

Більше того, ГУ ПФУ в Одеській області не зазначено, які заходи вживалися для вирішення питання щодо виділення коштів та внесення відповідних змін до кошторису.

Також з оскаржуваної постанови вбачається, що боржником не було надано державному виконавцю доказів внесення інформації про виконання рішення суду до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, зокрема витягу з цього Реєстру.

З такими доводами, наведеними в оскаржуваній постанові, як підстава для накладення штрафу на позивача, суд погоджується та вважає їх обґрунтованими.

Наданий суду витяг з Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (а.с.16), сформований 02.03.2021 року, тоді як лист-відповідь пенсійного органу направлена відповідачу 27.11.2020 року (отримана відповідачем 08.12.2020 р., про що свідчить зміст оскаржуваної постанови) та не містить відомостей про дату і час внесення рішення суду по справі № 420/7917/20 до вказаного Реєстру.

Тобто боржник не підтвердив державному виконавцю, що ним ужито усіх можливих заходів для повного виконання рішення суду у справі № 420/7917/20.

Виходячи із наданих суду документів вбачається, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови діяв відповідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 8 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою вказаного Закону він регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Щодо обов`язковості виконання судових рішень у рішенні ЄС у справі «Горнсбі проти Греції (від 19.03.1997 року, заява №18357/91, п.40) визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важно уявити ситуацію, щоб п.1 ст.6 Конвенції докладно описував процедурні Гарантії , які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення ст.6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду ї проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації несумісних із принципом верховенства права.

З огляду на зазначене, суд робить висновок, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови ВП №63624441 від 15.02.2021 року про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн., діяв на підставі Закону України "Про виконавче провадження" та у межах своїх повноважень, а тому оскаржувана постанова не підлягає скасуванню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Підсумовуючи все вищенаведене, суд зазначає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Що стосується розподілу судових витрат, то з урахування висновку суду про відмову у задоволенні позову та відсутності доказів понесення інших судових витрат сторонами, суд не вбачає підстав для їх розподілу.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна 83, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65091, м. Одеса, вул. Разумовська 37, ) відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.