Справа № 120/8504/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

14 квітня 2021 р. Справа № 120/8504/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Воронюк В.В.

представників позивача: Московка О.О., Потьомкіна І.М.

представників третьої особи: Гунька О.А., Зажирка Ю.Д.

без участі відповідача

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону"

до: Виконавчого комітету Гніванської міської ради, за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про: визнання незаконними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" до Виконавчого комітету Гніванської міської ради, за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень.

В ході підготовчого засідання судом з власної ініціативи поставлено на розгляд питання щодо закриття провадження у справі з підстав того, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Представники позивача заперечували щодо поставленого на розгляд питання. Вказували, що спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізує у спірних правовідносинах надані законом владні управлінські функції відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі. Окремо вказує, що заперечень щодо задоволення вимог не має.

Представники третьої особи погодились з позицією того, що даний спір виникає з приватно-правових відносин, а тому провадження у справі підлягає закриттю. Також в ході своїх пояснень представники надали суду ухвалу Тиврівського районного суду від 01.11.2017 по справі №145/1719/17 за позовом ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" до Гніванської міської ради про визнання недійсним ордеру на службове житло та скасування рішення Гніванської міської ради №192 від 26.11.2013, яке, зокрема, є предметом спору у цій справі №120/8504/20-а. Тобто за умови того, що спір виник із житлових правовідносин Тиврівський районний суд ухвалою відмовив у відкритті провадження, позицію якого підтвердив Сьомий апеляційний адміністративний суд відповідно до постанови від 24.01.2018.

Визначаючись щодо підстав для закриття провадження у справі, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб і суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Так, предметом спору є рішення відповідача від 22.10.2013 за №166 "Про переведення у розряд службових квартир АДРЕСА_1 " та від 26.11.2013 за №192 "Про видачу гр. ОСОБА_1 ордера на право вселення в службове житлове приміщення".

В обгрунтування позивач вказує, що 04.10.2013 відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом позивачем придбано у власність двокімнатну квартиру, про що приватним нотаріусом внесено відомості до Державного реєстру речового права - форма власності приватна.

В серпні 2020 позивачу стало відомо, що виконавчий комітет міської ради виніс спірне рішення №166, яким перевів у розряд службових квартиру, яка належить на праві власності позивачу. Також відповідачем прийнято рішення за №192 "Про видачу гр. ОСОБА_1 ордера на право вселення в службове житлове приміщення". Позивач покликається на протиправність рішень з підстав того, що квартира перебуває у 100% його приватній власності.

У своїх мотивах позивач посилається на положення ст. 316 ЦК, відповідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Натомість, держава не втручається у здійснення власником права власності, що передбачено в силу ч. 6 ст. 319 ЦК України.

Відтак, відповідно фактичних обставин справи вбачається, що спірні в ній правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку зі зміною правового статусу спірної квартири, а саме щодо переведення у розряд службових квартиру, яка належить на праві власності позивачу.

Таким чином, спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 по справі №857/2615/19 у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої зазначеної статті).

Таким чином, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Оскаржувані у цій справі рішення виконкому міськради вичерпали свою дію внаслідок його виконання, у результаті чого в подальшому у третьої особи виникло право користування та проживання у спірній квартирі, яка на праві власності належить позивачу, то оскарження спірних рішень відповідача не призведе до вирішення спору без питання правомірності набуття користування та права проживання третіми особами.

Більш того, враховуючи процесуальні дії учасників процесу, де відповідач не з`являється до суду, незаперечуючи проти задоволення позову, натомість третя особа висловлює незгоду із вимогами позивача, а останній наполягає на їх задоволені, то суд вважає, що існують приватноправові відносини, які вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу між заявником та третьою особою.

Відтак, з огляду на те, що вирішення цього спору стосується майнових прав, зокрема права власності на квартиру, яка, як зазначає позивач протиправно набула статусу службової, на яку видано ордер на право вселення третій особі, суд приходить до висновку про приватноправовий характер спору між учасниками цієї справи та необхідності його вирішення в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

В силу ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Згідно із ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Керуючись ст.ст. 238, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за №120/8504/20-а за позовом: ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" до Виконавчого комітету Гніванської міської ради, за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень - закрити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна