Справа № 756/8841/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 756/8841/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шевчук А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

за участю секретаря Масловської К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2021року

у справі №756/8841/20 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області в особі Інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Андреєва Юрія Петровича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області в особі Інспектора ВБДР Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Андреєва Юрія Петровича (відповідач), в якому просив суд:

- скасувати постанову серія ДПО18 №774398 від 22.06.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 140 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 грн.

- провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що інспектор УПП в Дніпропетровській області Андреєв Ю.П. 29.10.2020 року протиправно виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 140 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, в якій зазначено про те, що 02.06.2020 о 11.30 на а/д М-04 «Знам`янка - Луганськ - Ізварене» на 120 км + 340м, 121 км + 605 м, Криничанський р-н. та з 111 км +690 м до 114 км + 920 м П`ятихатського р-н. Дніпропетровської області, начальник Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, гр. ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, відповідальною за належне утримання вказаних ділянок дороги, не вжив своєчасних заходів з ліквідації ямковості на вказаній ділянці, чим порушив вимоги п. п. 3.11, 3.12 ДСТУ 3587-97.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) було подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва 19 лютого 2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття нового про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що між Службою автомобільних доріг у Дніпропетровській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» укладено договір № ЕУ-А-3 на закупівлю послуг: 63710000-9 Послуги з обслуговування наземних видів транспорту (послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення в Дніпропетровській області).

В судовому засіданні позивач підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив суд, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 22.06.2020 року займав посаду начальника Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області та за своїми посадовими обов`язками був особою відповідальною за належне утримання а/д М-04 «Знам`янка - Луганськ - Ізварене» на 120 км + 340м, 121 км + 605 м Криничанський р-н. та з 111 км +690 м до 114 км + 920 м П`ятихатського р-н у Дніпропетровської області. Зазначені обставини сторони оспростовують.

Так, 29.10.2020 року інспектором УПП в Дніпропетровській області Андреєвим Ю.П. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 140 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, в якій зазначено про те, що 02.06.2020 о 11.30 на а/д М-04 «Знам`янка - Луганськ - Ізварене» на 120 км + 340м, 121 км + 605 м, Криничанський р-н. та з 111 км +690 м до 114 км + 920 м П`ятихатського р-н. Дніпропетровської області, начальник Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, гр. ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, відповідальною за належне утримання вказаних ділянок дороги, не вжив своєчасних заходів з ліквідації ямковості на вказаній ділянці, чим порушив вимоги п. п. 3.11, 3.12 ДСТУ 3587-97, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 140 КУпАП. Внаслідок чого позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 1020,00 гривень.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Приймаючи рішення суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, позивач не надав жодного доказу на спростування правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про Національну поліцію", визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За п. 1 ч. 3 ст. 12 Закону України "Про дорожній рух", посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР України, встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно з п. 3.1 ДСТУ 3587-97 "Автомобільні дороги, вулиці та залізничні проїзди. Вимоги до експлуатаційного стану", покриття проїзної частини не повинно мати осідань, вибоїн, напливів чи інших деформацій, що утруднюють рух транспортних засобів.

Відповідно до п. 3.1.2 ДСТУ 3587-97 "Автомобільні дороги, вулиці та залізничні проїзди. Вимоги до експлуатаційного стану", гранична глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см для доріг І III з категорій і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів; 6 см - для решти категорій і груп.

Частиною 1 ст. 140 КУпАП встановлено, що адміністративну відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Об`єктом правопорушень, передбачених вказаною статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Суб`єктивна сторона правопорушень, характеризується наявністю як умислу, так і необережності.

Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема частиною 1 вказаної статті, можуть бути посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що ТОВ "Автомагістраль-Південь" не є суб`єктом даного правопорушення, оскільки несе відповідальність виключно перед замовником, яким є Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області, а ОСОБА_1 її відповідальною посадовою особою, є цілком обґрунтованим та правильним.

Посилання апелянта на те, що Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області забезпечила укладання договору про надання послуг з експлуатаційного утримання автошляхів, умовами якого передбачена відповідальність виконавця за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні послуг, а виконання робіт по усуненню недоліків дорожнього покриття ТОВ "Автомагістраль-Південь" за договором № ЕУ-А-3 на вказаних ділянках підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, наданих до позовної заяви, відхиляються колегією суддів, адже у даному випадку, предметом спору є притягнення посадової особи до відповідальності за недотримання встановлених нормативів експлуатації дорожнього покриття, тобто, питання дотримання безпеки учасників дорожнього руху (стор. 12-18, 24 том І). Оскільки, договірні відносини за укладеним Службою автомобільних доріг з товариством договором, а саме, належне виконання умов такого договору, лежить поза предметом у цій справі та має приватноправовий характер відносин між суб`єктами господарювання.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач зазначав, що у зв`язку з неналежним фінансування недоліки, які були зафіксовані в акті дефекту не були своєчасно усунуті, колегія суддів не бере до уваги дані твердження, оскільки в матеріалах справи відсутні докази не належного фінансування по вищезазначеному договору.

Щодо посилань апелянта на те, що незаконність його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП за аналогічних обставин встановлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020 року по справі № 756/8840/20, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю відхилення судом першої інстанції пояснень позивача щодо відсутності в його діях порушень п. 3.11, 3.12 ДСТУ 3587-97, адже такі надані позивачем з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки його пояснення у позовній заяві не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Про обґрунтованість притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП також вказує те, що матеріали справи не містять будь-які дані, які б спростовували доводи, викладені в оскаржуваній постанові.

Позивач, будучи посадовою особою організації, яка має забезпечувати розвиток та функціонування автомобільних доріг у регіоні, шляхом їх будівництва, реконструкції, ремонтів та утримання в інтересах держави та користувачів автомобільних доріг, не забезпечив належний та достатній контроль за якістю дорожнього покриття, зокрема, за організацією, з якою укладено відповідний договір та яка отримує з бюджету кошти на обслуговування дорожнього покриття. Повноваження начальника Служби автомобільних доріг чітко визначено у розділі 7 Положення про Службу автомобільних доріг у Дніпропетровській області, зокрема, і в частині здійснення контролю за всім станом підпорядкованих службі доріг державного значення. (стор. 19 -22 том І)

Позивачем так і не було надано суду доказів спростування вказаних у спірній постанові відомостей.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновки суду першої інстанції про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КпАП України, про порушення позивачем вимог ДСТУ 3587-97 (будучи посадовою особою не вжив своєчасних заходів з ліквідації ямковості).

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк