Справа № 340/750/21
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/750/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Казанчук Г.П, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження клопотання по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізької області про визнання дій протиправними, а також зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області (, місцезнаходження: 25006, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Михайлівська, будинок 64) щодо припинення щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 з 01.11.2016 року по 31.07.2019 року;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області (, місцезнаходження: 25006, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Михайлівська, будинок 64) відновити нарахування та виплатити щомісячні грошові суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 з 01.11.2016 року по 31.07.2019 року.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.18).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі в якості другого відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізької області (69000, Запорізька область, м. Запоріжжя, Вознесенівський район, вул. Сєдова, буд.12; код в ).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є потерпілим на виробництві та має право на страхові виплати, однак виплата останніх припинена з 01.12.2016 року. Дії відповідача, пов`язані з припиненням виплати належних сум страхових виплат порушують права позивача, охоронювані Конституцією України та законами України, оскільки вказані виплати для позивача є джерелом існування.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області (надалі відповідач-1) надало суду відзив на позов у якому зазначає про те, що за нормами пункту 15 Порядку №365 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий рік, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного кабінетом Міністрів України, проте станом на сьогодні такий порядку не затверджений. Крім того, відповдіач-1 зазначає про те, що ним не вчинено жодних дій спрямованих на порушення прав позивача щодо отримання ним страхових виплат, передбачених Законом №1105, оскільки взагалі не розглядалось питання нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за період з 01.11.2016 року по 31.07.2019 року.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізької області (надалі відповідач-2) також направив суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на норми ст.46 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зазначивши, що постановами від 31.10.2016 №0801/20675/206705/28 та №0801/20675/20675.1/29 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 винесена з підстав не підтвердження факту його проживання за адресою вказаною в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Повторно з заявою про продовження раніше призначених страхових виплат ОСОБА_1 не звертався, що, на думку відповідача, свідчить про передчасність його позовних вимог. Крім того зазначив про наявність заяви ОСОБА_1 про зняття його з обліку з 01.11.2016 року у зв`язку зі зміною місця проживання. Також відповідачем-2 зауважено, що позивачем пропущено встановлений ст.122 КАС України строк звернення до суду. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач правом на подачу відповіді на відзиви не скористався.

Суд зауважує, що ухвалою судді від 02.03.2021 року витребувана особова справа потерпілого ОСОБА_1 , проте вимоги ухвали в цій частині не виконані.

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Довідкою №120559 МСЕК м.Донецьк Серія 2-18АВ ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, безстроково, із зазначенням причини проф.захворювання (а.с.10-11).

Згідно даних Центральної інформаційно-аналітичної системи Фонду потерпілий на виробництві в насідок професійного захворювання ОСОБА_1 з 01.04.2011 року по 30.05.2014 року перебував на обліку та отримував страхові виплати в Кіровському міському відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Донецькій області.

06.10.2014 року позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердянську з заявою про продовження раніше призначеної страхової виплати.

Постановою від 21.10.2014 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердянську №0801/20675/20675.1/2 продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату у зв`язку з тимчасовим місцем проживання.

Згідно Витягу з протоколу засідання комісії з питань щодо призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №17 від 26.10.2016 року, у призначенні страхової виплати у зв`язку з втратою працездатності ОСОБА_1 вирішено відмовити з підстав не підтвердження факту проживання. (а.с.55).

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердянську від 31.10.2016 №0801/20675/20675.1/29 припинені з 01.11.2016 року виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1492,52 грн. на підставі протоколу №17 від 26.10.2016 року (а.с.56).

18.11.2016 позивач звернувся до керівника виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердянську з заявою про зняття з обліку з 01.11.2016 року у зв`язку зі зміною місця проживання (а.с.57).

19.08.2019 позивач звернувся до Добровеличківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області з заявою про продовження виплати раніше призначену страхову виплату у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (а.с.58).

Постановою Добровеличківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 19.09.2019 року №1105/20675/20675.1/1 продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 2970,48 грн. Виплати проводити безстроково (а.с.59).

Листом Добровеличківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 17.02.2021 року №15.3.01-09-187 повідомлено про те, що у зв`язку із рішенням комісії з питань щодо призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №17 від 26.10.2016 року ОСОБА_1 припинено соціальну виплату з підстав отримання рішення №187 від 22.03.2017 року УСЗН ВК БМР про скасування довідки ВПО (а.с.4-5).

Вважаючи дії відповідача з припинення страхових виплат протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача, суд зазначає наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України (надалі КАС України) не містить окремого визначення понять «дії» чи «бездіяльність», натомість є визначення індивідуального акту - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (стаття 4 КАС України).

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не будь-які дії суб`єкта владних повноважень, а лише ті, які порушують права, свободи або законні інтереси позивачки. Тобто оспорюваними діями повинні створюватись перешкоди для реалізації права позивачки на отримання щомісячної грошової виплати, натомість, такими перешкодами є не окремі дії відповідача, а є спірне рішення, яке є самостійним предметом даного спору.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважає на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оспорювані позивачем дії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для нього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, свобод, інтересів та не породжують для нього будь-яких обов`язків. Такі дії самі по собі не мають безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивачки шляхом позбавлення його можливості їх реалізувати та не покладають на нього певні обов`язки, не можуть вважатись такими, що порушують права, свободи чи інтереси позивача, оскільки реалізація дій щодо припинення виплати соціальних виплат відбулось шляхом прийняття відповідного рішення.

Отже рішенням, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача, є саме постанова Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Бердянську від 31.10.2016 року №0801/20675/20675.1/29, якою постановлено припинити виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної професійної непрацездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1492,52 грн.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту свого порушеного права, водночас, під час розгляду даної справи доходить висновку про наявність порушеного права позивача, яке підлягає відновленню.

Оскільки саме постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Бердянську від 31.10.2016 року №0801/20675/20675.1/29 припинені соціальні виплати, тому така постанова повинна бути переглянута судом на предмет її законності.

Згідно довідки від 22 травня 2017 року № ОСОБА_1 взято на облік внутрішньо переміщену особу (а.с.8).

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом № 1105-XIV.

Пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Матеріалами справи підтверджується, що виплата страхових виплат позивачу припинена у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання.

Разом з тим, вичерпний перелік, визначений статтею 46 Закону № 1105-ХIV не містить таких підстав для припинення страхових виплат, а відмова особи від конституційних прав, до яких належить право на соціальний захист, є недійсною.

Отже, підстави зазначені відповідачем не є передбаченими законом підставами для припинення виплат.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV (далі Закон №1382-IV) передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно статті 3 Закону №1382-IV, місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 29 Цивільного Кодексу України, місце проживання фізичної особи - це житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Частина 6 статті 29 Цивільного Кодексу України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.

Тобто, зміна особою місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання соціальних виплат.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Положення статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення.

Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, відповідач-2, не виплативши соціальні виплати за відсутності передбачених законами України підстав порушив право позивача на їх отримання, при цьому, зазначене право є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи відповідача-2 про припинення соціальної виплати, з підстав не підтвердженням факту проживання ОСОБА_1 , судом не беруться до уваги, оскільки наведена обставина не була підставою припинення страхових виплат позивачу згідно постанови від 08.11.2016 №08001/20390/20390/17.

Суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові по справі № 243/3505/16-ц від 20.09.2018, в яких зазначено, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, або не підтвердження факту проживання за відповідною адресою, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат, оскільки право на отримання соціальної виплати є соціальною гарантією Держави.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка від 22.05.2017 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №, фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Отже, змінивши своє місце проживання у 2016, позивач залишився проживати в межах України.

Суд також критично оцінює посилання відповідача про те, що ОСОБА_1 не використав свого права на звернення до будь-якого робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України із заявою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати до 2019 року.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про протиправність постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Бердянську від 31.10.2016 року №0801/20675/20675.1/29 та її скасування.

Одним із основних завдань робочих органів Фонду соціального страхування України, є своєчасне та у повному обсязі забезпечення соціального захисту людини, якій заподіяна шкода внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Однією із складових соціального захисту потерпілого є грошова компенсація страхової виплати у розмірах, визначених чинним законодавством.

Питання про щомісячну виплату позивачу страхових виплат внаслідок нещасного випадку на виробництві, було вирішено ще у 2004 році, і ці виплати він отримував постійно до листопада 2016 року, а тому й твердження відповідачів про можливість виплати позивачу страхових сум тільки з дня його звернення є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2019 у справі № 243/3505/16-ц.

Посилання відповідача на пропуск позивачем 6-місячного строку звернення до суду з вказаним позов є недоречним, оскільки на захист прав позивача в цьому випадку діє норма частини 7 статті 47 Закону №1105-XIV, за якою, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку.

Крім того, адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду як підставу відмови у задоволенні позову у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою доходу як складової конституційного права на соціальний захист.

Аналогічне застосування норм права відображено у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №646/6250/17 (адміністративне провадження №К/9901/261/18).

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року N 1706-VII (надалі Закон №1707) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини 11 статті 7 Закону №1707 внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Згідно частини 7 статті 47 Закону №1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

З огляду на зазначену норму, суд зазначає, що позовна вимога про зобов`язання нарахування та стягнення щомісячних витрат за період з 01.11.2016 року по 31.07.2019 року має бути спрямована саме до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області.

Щодо позовної вимоги про звернення рішення в частині стягнення заборгованості за один місяць до негайного виконання, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Оскільки у даній справі не застосовано спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення, дані норми застосуванню не підлягають.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не доведено правомірності своїх дій щодо припинення соціальних виплат, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Так, позивач у третій позовній вимозі просить суд відновити нарахування та виплати щомісячної грошові часу в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку за період з 01.11.2016 року та 31.07.2019 року. Натомість, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання нарахувати та виплатити раніше призначені страхові виплати за період з 01.11.2016 року по 01.07.2019 року.

Підсумовуючи вищеописане, суд зазначає про те, що у даній справі є як правовий аспект, який описаний судом вище, так і моральний, який полягає у тому, що позивач є внутрішньо переміщеною особою і через військову агресію іншої країни, зазнав порушення звичайного ритму життя через те, що вимушений був змінити свій життєвий уклад, змінивши місце проживання для збереження свого життя та здоров`я. А враховуючи те, що позивач є інвалідом третьої групи, якому здійснювати дії щодо зміни місця проживання є ускладненим, він міг бути необізнаним щодо своєчасності звернення до відповідних установ стосовно отримання та відновлення соціальних виплат. Як на думку суду, обов`язок Держави у таких випадках, всіляко сприяти відновленню соціальних виплат, які належать позивачу.

Позивач звільнений від сплати судового збору, а інших доказів понесення судових витрат суду не надано, а відтак суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області (вул. Михайлівська, 64, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006; ) та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (вул. Сєдова, буд.12 м. Запоріжжя, 69005, ) про визнання дій протиправними, а також зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Бердянську Запорізької області від 31.10.2016 року №0801/20675/20675.1/29, якою припинена виплата ОСОБА_1 щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку і розмірі 1492,52 грн.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області нарахувати та виплатити щомісячні грошові суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 за період з 01.12.2016 по 31.07.2019.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук