Справа № 320/3010/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3010/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним і скасування рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 15.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- визнати протиправним та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 15.04.2019.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року позов задоволено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані рішення та вимоги є правомірними.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у період з 12.02.2019 по 25.02.2019 контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, та з питань нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За результатами складено акт від 12.03.2019 №193/10-36-13-03/ НОМЕР_1 , згідно висновків якого за позивачем встановлені порушення:

- п. 177.1 п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК), а саме заниження суми чистого доходу на загальну суму 1 159 191 грн. 78 коп. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 208 654 грн. 52 коп. без ПДВ;

- п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень ПК, а саме не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір в сумі 17 387 грн. 88 коп. без ПДВ, в тому числі за 2017 рік в сумі 17 387 грн. 88 коп. без ПДВ, за 2018 рік в сумі 00 грн. 00 коп. без ПДВ;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VI в частині заниження доходу з якого відраховується величини бази нарахування єдиного внеску) за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 112 441 грн. 83 коп., в тому числі за 2017 р. в розмірі 112 441 грн. 83 коп., що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 24 737 грн. 20 коп., в тому числі за 2017 р. в сумі 24 737 грн. 20 коп. без ПДВ та за 2018 р. в сумі 00 грн. 00 коп. без ПДВ 00 грн. 00 коп.;

- п. 198.3, абзацу «г» п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПК України, встановлено заниження податку на додану вартість всього на загальну ПДВ суму 231 838 грн, в тому числі в грудні 2017 року на суму 231 838 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом 15.04.2019 складено винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 15.04.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб» у розмірі 208 654 грн. 52 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 52 163 грн. 63 коп.;

- податкове повідомлення-рішення від 15.04.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» у розмірі 17 387 грн. 88 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 346 грн. 97 коп.;

- податкове повідомлення-рішення від 15.04.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість» у розмірі 231 838 грн. 00 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 57 959 грн. 50 коп.;

- рішення від 15.04.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 4 947 грн. 44 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.04.2019 №Ф- у розмірі 24 737 грн. 20 коп.

Позивачем подано до Державної фіскальної служби України скарги на рішення № від 15.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та на вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 15.04.2019.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 31.05.2019 № 25225/6/99-99-11-05-02-25 залишено без змін рішення № від 15.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 15.04.2019.

Не погодившись з таким рішенням про застосування санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем протиправно винесено рішення № від 15.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф від 15.04.2019.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Підпунктом 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до пункту 162.1.1 статті 162 ПК платником податку (на доходи фізичних осіб) є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно пункту 163.1.1 статті 163 ПК об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

За змістом пункту 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Пунктом 164.1.3 статті 164 ПК загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Отже, підставою для визначення зобов`язань зі сплати єдиного внеску є отриманий від провадження підприємницької діяльності дохід, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. Тобто база нарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску є спільною.

Як зазначалося, предметом спору у даній справі є висновки податкового органу про заниження (несплату) позивачем єдиного внеску з огляду на заниження розміру отриманого доходу у 2017 році, у зв`язку із чим було винесено оскаржувану вимогу та накладено штраф згідно оскаржуваного рішення. Такі висновки зроблені контролюючим органом у ході проведення перевірки позивача, результати якої оформлені актом від 12.03.2019 №193/10-36-13-03/ НОМЕР_1 .

Відтак, для правильного вирішення спору у даній справі слід встановити чи обґрунтованими є висновки податкового органу про заниження позивачем доходу, який підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та, відповідно, є базою для нарахування єдиного внеску.

Як вірно вказав суд першої інстанції питання обґрунтованості висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем бази оподаткування податку на доходи фізичних осіб, які слугували підставою для винесення оскаржуваних рішення та вимоги, були предметом дослідження судів у справі №320/3494/19.

Так, Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 12.05.2020 по справі №320/3494/19 дійшов таких висновків:

« <…> ФОП ОСОБА_1 на підставі та на виконання договору постачання від 05.05.2016 № 174 (з додатковими угодами), укладеного з ТОВ «М-Квадро», а саме для здійснення поставки товару за таким договором (породи карбонатні для виробництва вапна) було залучено перевізників (для доставки цього товару покупцю) ПрАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ» і ТОВ «ТЕП «Вертикаль».

Вказаними перевізниками було здійснено доставку відповідного товару від позивача до його контрагента - ТОВ «М-Квадро», тобто відповідні транспортно-експедиційні послуги були використані ФОП ОСОБА_1 для здійснення його підприємницької діяльності, а саме - реалізації товару контрагенту, отже пов`язані з його господарською діяльністю.

При цьому, колегія суддів відзначає, що товар за договором постачання від 05.05.2016 № 174 фактично реалізований позивачем його контрагенту, що підтверджується відповідними первинними документами та не спростовується відповідачем, а заборгованість ТОВ «М-Квадро» за поставлений товар - віднесено до дебіторської заборгованості.

Отже, операція з постачання товару, для здійснення якої позивачем були понесені відповідні витрати на транспортно-експедиційне обслуговування, відбулася, і саме лише факт неналежного виконання контрагентом покладених на нього зобов`язань щодо своєчасного та повного здійснення розрахунків за придбаний товару не є підставою для невизнання витрат, понесених позивачем для здійснення його поставки, як таких, що пов`язані з його господарською діяльністю».

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт необґрунтованості покладених в основу оскаржуваного рішення та вимоги висновків контролюючого органу про невизнання здійснених позивачем витрат, то ці обставини не підлягають доказуванню у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність оскаржуваних позивачем вимоги та рішення про накладення штрафу, оскільки висновки контролюючого органу про заниження позивачем оподаткованого доходу є необґрунтованими.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких