Справа № 640/5861/20
Суддя: Мамедова Ю.Т.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2021 року №640/5861/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мамедової Ю.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет Трейд» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет Трейд» (далі - позивач, ТОВ «Продмаркет Трейд») до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12.12.2019 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12.12.2019 № .

Ухвалою суду від 20.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі № 640/5861/20 (далі - справа), яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки у відповідача були відсутні підстави для призначення та проведення фактичної перевірки позивача, а також відповідачем безпідставно застосовано до позивача штрафні санкції, передбачені абз. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

16 жовтня 2019 року в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві Лагутіною З.В. прийнято наказ № 1962 про проведення фактичної перевірки ТОВ «Продмаркет Трейд», за адресою провадження діяльності: м. Київ, вул. Куренівська, 14-Б. Строк проведення перевірки: з 16 жовтня 2019 року тривалістю 10 діб. Мета проведення перевірки: дотримання вимог чинного законодавства, яке регулює виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів. Період діяльності, що перевіряється: згідно ст. 102 Податкового кодексу України.

Як вбачається зі змісту вищевказаного наказу, як на підставу для проведення фактичної перевірки відповідач посилається на п.п. 80.2.2 та 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та доповідну записка управління контролю за обігом підакцизних товарів та адміністрування акцизного податку від 15.10.2019 № 359/26-15-32-01-15.

У період з 16.10.2019 по 25.10.2019 на підставі вищевказаного наказу ГУ ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку ТОВ «Продмаркет Трейд», за результатами якої складено Акт № 414/26-15-32-01/41737595 від 28.10.2019.

В Акті перевірки зазначено, що ТОВ «Продмаркет Трейд» порушено вимоги cт. ст. 15, 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту, етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме:

подано до ДПІ у Оболонському районі ГУ ДПС у м. Києві Звіти про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі (Звіт 1-ОА) з недостовірними даними;

згідно даних, наведених у Звітах 1-ОА, поданих до ДПІ у Оболонському районі ГУ ДПС у м. Києві, ТОВ «Продмаркет Трейд» у період з січня 2019 року по вересень 2019 року здійснювалась реалізація алкогольних напоїв кінцевому споживачу без ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями на суму 488 041,26 грн., чим порушено ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту, етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

На підставі Акту перевірки, ГУ ДПС у м. Києві прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- № від 12.12.2019, яким за порушення вимог ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме: реалізацію алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, застосовано до ТОВ «Продмаркет Трейд» штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 976 082,52 грн.;

- № від 12.12.2019, яким за порушення вимог ст. 16 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме: подання звітів про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі (форми 1-ОА) за квітень, травень та липень 2019 року з недостовірними відомостями, застосовано до ТОВ «Продмаркет Трейд» штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 51 000,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо підстав для призначення та проведення ГУ ДПС у м. Києві фактичної перевірки ТОВ «Продмаркет Трейд».

Під час проведення податкових перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу повинні діяти у межах повноважень визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як зазначалося судом вище, юридичною підставою для проведення фактичної перевірки позивача є - п.п. 80.2.2 та 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Відповідно до п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

п.п. 80.2.2 - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

п.п. 80.2.5 - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись зазначеними правовими нормами при призначенні (проведенні) такої перевірки.

Передумовою проведення фактичної перевірки, з підстав передбачених підпунктами 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про порушення/можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що фактична перевірка позивача проведена на виконання листа ДПС України від 09.10.2019 № 2671/7/99-00-04-01-02-17.

З вищевказаного листа ДПС України вбачається, що за наслідками аналізу наявної інформації щодо обсягів придбання та реалізації підакцизних товарів у оптових мережах встановлено, що ТОВ «Продмаркет Трейд» (код 41737595) протягом 2019 року здійснювало закупівлю великих обсягів алкогольної продукції з метою подальшої її реалізації. Але, відповідно до поданої звітності у суб`єкта господарювання станом на 01.09.2019 обліковуються значні обсяги алкогольної продукції (у тому числі пива). З метою недопущення порушень у сфері обігу підакцизних товарів, запобігання незаконному обігу алкогольної продукції, упередження можливих втрат бюджету по сплаті акцизного податку, зобов`язано Головні управління ДПС вжити заходів щодо проведення фактичної перевірки ТОВ «Продмаркет Трейд» (код 41737595) за місцями провадження діяльності.

Вищевказані заходи контролюючого органу, які зазначені в листі ДПС України є превентивними, та такими, які спрямовані на попередження податкових порушень або зменшення негативного впливу від такого порушення.

Наведена в листі інформація є загальною щодо діяльності позивача, яка не вказує на будь-які порушення законодавства, ДПС України навіть не посилалася на норми права, які можливо порушені платником податків.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтверджували, що підставою для прийняття наказу № 1962 від 16.10.2019 та проведення фактичної перевірки позивача слугувала інформація про порушення/можливі порушення позивачем вимог податкового та/або іншого законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Як у листі, який відповідач визначає як підставу для проведення перевірки, так і у самому наказі про призначення перевірки, відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена відповідачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у ГУ ДПС у м. Києві були відсутні правові підстави в розумінні підпунктів 80.2.2 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України для проведення фактичної перевірки позивача, за результатами якої прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана позиція суду узгоджується із обов`язковою для врахування позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 08.04.2021 у справі № 640/21528/19, від 08.09.2020 у справі № 640/21536/19 та від 18.12.2018 у справі № 820/4895/18.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого:

Незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Таким чином, виходячи з відсутності підстав для проведення перевірки ТОВ «Продмаркет Трейд» згідно п.п. 80.2.2 та п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а також враховуючи висновок Верховного Суду, викладений у вищевказаній постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, суд дійшов висновку, що дані обставини є достатньою правовою підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у м. Києві від 12.12.2019 № та № .

Враховуючи викладене, податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12.12.2019 № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо підстав для застосування до ТОВ «Продмаркет Трейд» відповідальності, передбаченої абз. 6 ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

У статті 1 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» визначено наступні поняття:

- оптова торгівля - діяльність по придбанню і відповідному перетворенню товарів для наступної їх реалізації суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) роздрібної торгівлі, іншим суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва);

- роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

Національний стандарт України ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 130 від 05.07.2004 надає визначення поняттям роздрібної та оптової торгівлі. Роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надання йому торговельних послуг. Оптова торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання та надавання пов`язаних із цим послуг.

Відповідно до ДСТУ 3993-2000 «Товарознавство», затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 627 від 31.10.2000 партія товару - це певна кількість товарів одного або декількох найменувань, закуплених, відвантажених або отриманих одночасно за одним товаросупровідним документом.

З аналізу наведених норм вбачається, що основаною ознакою роздрібної торгівлі з продажу алкогольних напоїв є їх реалізація кінцевому споживачу, у той час як основної ознакою оптової торгівлі алкогольними напоями є її реалізація суб`єктам господарювання.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій на оптову торгівлю.

Абзацом 6 частини 2 статті 17 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

З аналізу вищенаведених норм матеріального права вбачається, якщо суб`єкт господарювання, який має ліцензію на право оптової торгівлі алкогольними напоями, здійснює продаж алкогольних напоїв суб`єктам господарювання, які не мають ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (тютюновими виробами), з відповідним оформленням первинних документів (договорів купівлі-продажу, рахунків фактур, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних тощо), то така діяльність згідно ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» є оптовою торгівлею.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Продмаркет Трейд» має ліцензію на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та пері № 00010 від 16.02.2018, а також ліцензію на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями - сидром та пері № 00010 від 16.02.2018. Термін дії ліцензій з 16.02.2018 до 16.02.2023.

В період з січня по вересень 2019 року ТОВ «Продмаркет Трейд» здійснювало оптову реалізацію алкогольних напоїв суб`єктам господарювання (фізичними особами-підприємцями та юридичними особами). Реалізація алкогольних напоїв здійснювалась партіями за договорами поставки та/або товарно-транспортними накладними (ТТН містять всі реквізити, визначені для первинних документів), що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Той факт, що позивачем здійснювалась реалізація алкогольних напоїв саме суб`єктам господарювання підтверджується Актом перевірки № 414/26-15-32-01/41737595 від 28.10.2019 та Додатком № 1 до даного Акта, на підставі якого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а також інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд також погоджується з доводами позивача, що положеннями Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» не передбачено обов`язку суб`єкта господарювання, який отримав ліцензію на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями, вимагати чи перевіряти наявність у суб`єктів господарювання - покупців ліцензій на право здійснення роздрібної та/або оптової торгівлі алкогольними напоями (аналогічна позиція викладена Державною податковою службою України в Загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі (ЗІР) в категорії 113.02).

Аналогічна позиція викладена в податковій консультації Державної фіскальної служби України від 04.09.2018 № 3827/6/99-99-12-01-01-15/ІПК, в якій зазначено, що чинними нормативно правовими актами у сфері виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів не передбачений обов`язок перевіряти наявність у контрагента ліцензії на відповідний вид діяльності.

Окрім викладеного, суд зазначає, що з аналізу абз. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» вбачається, що розмір штрафу за правопорушення, яке наведено у даній нормі (роздрібна торгівля алкогольними напоями за відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі) розраховується контролюючим органом у відсотковому відношенні від вартості отриманої партії товару.

В свою чергу, ГУ ДПС у м. Києві оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 12.12.2019 застосувало до позивача штраф в розмірі 976 082,52 грн., не від вартості отриманої партії товару, як того вимагає вищенаведена норма закону, а від вартості реалізованого позивачем товару. Як вбачається з матеріалів справи, та не спростовано відповідачем, вартість отриманої позивачем партії товару відповідачем не встановлена.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про безпідставне застосування ГУ ДПС у м. Києві до ТОВ «Продмаркет Трейд» відповідальності, передбаченої абз. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Наведені обставини є самостійною підставою для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12.12.2019 № .

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12.12.2019 № та як наслідок, скасування останнього.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення останніх у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення від 13.03.2020 № 20495 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 18 845,24 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 18 845,24 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у м. Києві.

Що стосується відшкодування на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, на підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Представником позивача подано до суду клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат на правову допомогу. На підтвердження таких витрат до клопотання додано належним чином завірені копії: Договору про надання правової допомоги № б/н від 01.04.2019; Додаткової угоди № б/н від 14.02.2020 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 01.04.2019; акту приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2021 по Договору від 01.04.2019; рахунку на оплату від 23.03.2021 № 17; платіжного доручення від 23.03.2021 № 15341 на суму 50 000,00 грн.

Зі змісту п. 1 наданої суду Додаткової угоди № б/н від 14.02.2020 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 01.04.2019 вбачається, що сторони дійшли згоди, що окрім доручень, наведених в пункті 1.2. Договору про надання правової допомоги від 01.04.2019 № б/н, адвокат зобов`язується надавати позивачу правову допомогу, пов`язану з оскарженням до Окружного адміністративного суду м. Києва (визнання протиправним та скасування) податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві від 12.12.2019 № та № .

В пункті 3 вищевказаної Додаткової угоди сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги позивачу, передбаченої пунктами 1 та 2 даної Додаткової угоди, становить 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Верховний Суд в постанові від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19 дійшов висновку, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Частинами 5 - 7 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту положень частини 6 та 7 статті 134 КАС України чітко вбачається, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Верховний Суд в постанові від 24.09.2020 по справі № 904/3583/19 дійшов правового висновку, що суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Як було вказано вище та встановлено судом, в матеріалах справи містяться докази сплати позивачем коштів за надання послуг з правової допомоги в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

В свою чергу, відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги та доказів неспівмірності таких витрат.

Враховуючи наведені норми, а також правовий висновок Верховного Суду, викладений у вищевказаній постанові, суд не має права з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу між сторонами.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет Трейд» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.12.2019 № .

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 12.12.2019 № .

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет Трейд» (місце знаходження: 04073, м, Київ, вул. Куренівська, 14-Б, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 18 845 (вісімнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять) гривень 24 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві ().

5. Стягнути на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет Трейд» () понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м, Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Мамедова