Справа № 200/1381/21-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 р. Справа№200/1381/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного територіального Управління юстиції у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 490 605 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що його звільнено з 27.12.2019, однак при звільненні з позивачем не проведено остаточного розрахунку, оскільки виплачено не всі належні йому суми заробітної плати, що в подальшому отримані ним фактично лише 29.12.2020. Наведені обставини свідчать про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні (250 днів). При цьому, позивач не згоден із визначеною відповідачем середньоденною заробітною платою у сумі 1612,10 грн, оскільки виходячи з заробітної плати позивача за жовтень-листопад 2019 року у загальному розмірі 84 384,44 грн, кількості робочих днів 43, середньоденна заробітна плата позивача складає 1962,42 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, підстави незгоди визначив в наданому суду відзиві. Вказав, що затримка розрахунку відбулась у зв`язку із невірним обчисленням компенсації за невикористану відпустку у програмному забезпеченні. Після здійснення перерахунку компенсації за невикористану відпустку та отримання видатків від Міністерства юстиції України відповідач у грудні 2020 року виплатив позивачу недоплачену суму. Відповідач зауважив на тому, що до березня 2020 року йому не було відомо, що нарахування відпускних працівникам та компенсації за невикористані відпустки відбувалось із помилкою, вини відповідача у затримці розрахунку немає. До цього ж, позивач заявив до стягнення непомірно велику суми в якості компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, що має бути зменшена. Відповідач також зауважив на помилковості визначення позивачем середньоденної заробітної плати, оскільки під час її обчислення із загальної суми отриманих коштів позивачем жовтень та листопад 2019 року ним не виключено надбавку за інтенсивність праці за вересень 2019 року, що призвело до завищення середньоденного заробітку до 1962,42 грн, замість вірних 1612,10 грн.

Позивач у відповіді на відзив зауважив, що при звільненні він мав отримати 46 916,89 грн, втім невиплачена частка склала 11 185,89 грн (23,84 %). Сума компенсації за затримку розрахунку складає 490 605 грн (1962,42 *250), а відтак з урахуванням принципу співмірності він має отримати середній заробіток в кості компенсації у сумі 116 960,23 грн (23,84 % від 490 605 грн).

У запереченнях проти відповіді на відзив відповідач вказав аналогічне, викладеному у відзиві, просив присудити позивачу не більше 11200 грн та не покладати на відповідача витрати, пов`язані із розглядом цієї справи.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.02.2021 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , в період з липня 2015 року по грудень 2019 року перебував у трудових відносинах із Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, що є відповідачем у справі.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.12.2019 № 3944/1 позивача звільнено з 27.12.2019 в порядку переведення для подальшої роботи у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків). Зазначеним наказом передбачено виплату позивачу компенсацію невикористаної щорічної відпустки за період з 13.07.2018 по 12.07.2019 у кількості 22 календарних дні, за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 13.07.2019 по 27.12.2019 кількості 14 календарних днів. У грудні 2019 року з позивачем проведений розрахунок при звільненні, загальна сума виплачених коштів становить 35 731,00 грн.

25.03.2020 відповідач звернувся до Міністерства юстиції України із листом № 10-4-8 в якому зазначив, що при нарахуванні під час звільнення працівників відпускних та компенсацій за невикористану відпустку сталися технічні помилки у програмному забезпеченні. Вказано, що виплата коштів буде проведена після отримання фінансування.

У листі Міністерству від 13.05.2020 № 10-4-8 відповідач повідомив про фактично виплачені суми відпускних та компенсацію за невикористану відпустку, про необхідні доплати, зокрема щодо позивача визначено доплату відпускних в сумі 425,85 грн, та компенсації - 10760,04 грн.

29.12.2020 позивачу сплачено 11 185,89 грн, у т.ч. відпускні в сумі 425,85 грн та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 10760,04 грн, про що позивачу роз`яснено у листі відповідача від 15.01.20121 № ПІ-Л-29.

Відповідно до довідки про доходи позивача, виданої відповідачем 15.01.2021 № 10-2-020/7 середньоденна заробітна плата позивача складає 1612,10 грн (обчислена із доходу позивача за останні два місяці перед звільненням (жовтень, листопад 2019 року) у загальній сумі 69 320,44 грн із виключенням суми виплаченої в ці місяці надбавки за інтенсивність праці за вересень 2019 року).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У відповідності до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Під час розгляду справи встановлено, що позивача звільнено з 27.12.2019, отже, обов`язок повного розрахунку мав бути виконаний відповідачем саме в цю дату. 29.12.2020 позивачу надійшли кошти в рахунок проведення остаточного розрахунку із ним при звільненні, тобто із затримкою на 367 календарних дні (в період з 28.12.2019 по 29.12.2020), що не заперечується відповідачем.

Наведені обставини свідчать про наявність підстав для застосування положень ст. 117 Кодексу законів про працю, якими передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п.п. «з» та «л» п. 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абз. 3 п. 2 цього Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

Відповідачем надано довідку про доходи позивача від 15.01.2021 № 10-2-020/7, відповідно до якої середньоденна заробітна плата позивача складає 1612,10 грн. У наданих відповідачем поясненнях вказано, що така сума обчислена із доходу позивача за останні два місяці перед звільненням - жовтень, листопад 2019 року у загальній сумі 69 320,44 грн із виключенням суми виплаченої в ці місяці надбавки за інтенсивність праці за вересень 2019 року. За жовтень - листопад 2020 року позивачем відпрацьовано 43 дні.

Суд погоджується із доводами відповідача про відсутність підстав для включення доходів за вересень 2019 року до розрахунку середньоденної заробітної плати, що обчислюється враховуючи звільнення позивача у грудні 2019 року з доходів за жовтень, листопад 2019 року.

Беручи до уваги, що середньоденна заробітна плата становить 1612,10 грн, розмір компенсації за 250 днів прострочення розрахунку складає 403 025 грн за період з 28.12.2019 по 29.12.2020.

Зважаючи на вищенаведені фактичні обставини цієї справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Визначаючи обґрунтований та співмірний розмір відшкодування, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до правової позиції викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця (пункт 81); суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (пункт 89).

У підпункті 94.5 пункту 94 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

За даними офіційного сайту НБУ середньозважена ставка за кредитами за період з 28.12.2019 по 29.12.2020 складала від 13,5 % у грудні 2019 року до 6 % у грудні 2020 року, отже середня ставка становить 9,75% річних ((13,5+6)/2), що складає за 1 день 0,03%.

Тож враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, суд вважає за необхідне врахувати поведінку позивача та відповідача при визначенні невиплачених сум, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, дії відповідача щодо її виплати та його позицію щодо можливості присудження на користь позивача суми, що не перевищувала б 11200 грн, а також обставини, за яких встановлено наявність заборгованості, та зважаючи на співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за можливе обмежити суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, невиплаченою в день звільнення сумою, що виплачена із затримкою 29.12.2020, в розмірі 11 185,89 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно та справедливо можна було би передбачити з урахуванням усереднених показників.

Отже, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні з позивачем за період з 28.12.2019 по 29.12.2020 включно, що має йому сплатити відповідач становить 11 185,89 грн. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Згідно частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на таке, суд вважає за можливе покласти на відповідача витрати, пов`язані із розглядом цієї справи пропорційно задоволеним позовним вимогам - у сумі 111,86 грн.

Беручи до уваги викладене вище, на підставі положень Кодексу законів про працю України та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення заробітку за час затримки розрахунку, - задовольнити частково.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.12.2019 по 29.12.2020 у сумі 11185 (одинадцять тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень 89 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 111 (сто одинадцять) гривень 86 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) - ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області (відповідач) - , юридична адреса: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Я. Мудрого, 48 а.

Суддя А.С. Михайлик