Справа № 200/1558/21-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 р. Справа№200/1558/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Кудрявцеві О.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23 грудня 2020 року № 12 в частині зменшення позивачеві розміру довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 62 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру довічного утримання згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 30 червня 2020 року № 04-479-20.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з перебуває на обліку у відповідача та до січня 2021 року отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, який визначений постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 6 жовтня 2017 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди відповідач був зобов`язаний здійснити перерахунок довічного утримання судді у відставці відповідно довідки Територіального Управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-479-20 від 30 червня 2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року.

На виконання рішення суду відповідачем 23 грудня 2020 року було прийнято рішення № 12 про перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці, але при цьому відповідачем безпідставно було зменшено розмір довічного грошового утримання з 90% до 62 % суддівської винагороди.

12 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до довідки Територіального Управління Державної судової адміністрації україни в Донецькій області від 30 червня 2020 року починаючи з 19 лютого 2020 року - виходячи із розміру 90% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді.

Листом за № 1402 від 18 січня 2021 року відповідачем було відмовлено у здійсненні такого перерахунку.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним і таким, що порушує його конституційні права (а.с.1-7).

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 45-46).

У наданому суду 16 березня 2021 року відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Позивач перебуває на обліку в управлінні як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

10 липня 2020 року позивачем було подано до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяву про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці та до заяви було додано довідку ТУ ДСА від 30 червня 2020 року № 04-479-20 про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на 18 лютого 2020 року.

Рішенням управління від 14 липня 2020 року №79 позивачу було відмовлено в перерахунку довічного грошового утримання.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року по справі № 200/7514/20-a позовні вимоги ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволені: Слов`янське об`єднане управління зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою ТУ ДСА від 30 червня 2020 року № 04-479-20 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючі з 19 лютого 2020 року.

Розпорядженням Управління від 14 грудня 2020 року рішення суду від 21 вересня 2020 року виконано, позивачу було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки ТУ ДСА від 30 червня 2020 року № 04-479-20. Борг за період з 19 лютого 2020 року по 31 грудня 2020 року нарахований, однак виплата буде проведена після відповідного фінансування. При цьому, враховуючи, що позивач має стаж на посаді судді 26 років, на підставі ст. 142 Закону № 1402 було зроблено перерахунок грошового утримання позивача з 19 лютого 2020 року у розмірі 62% суддівської винагороди (а.с. 53-55,57-59).

Ухвалою суду від 17 березня 2021 року призначено судове засідання із повідомленням (викликом ) сторін та зобов`язано відповідача до 31 березня 2021 року надати суду додаткові пояснення та докази (а.с. 66-67).31 березня до суду надійшли додаткові пояснення від відповідача та копії документів з пенсійної справи позивача (а.с. 71-77).

Ухвалою суду від 1 квітня 2021 року оголошено перерву у розгляді справи до 11-00 год 15 квітня 2021 року та повторно зобов`язано відповідача надати суду додаткові докази (а.с. 78-79).

15 квітня 2021 року сторони до судового засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

У позовній заяві міститься клопотання позивача про розгляд справи в спрощеному провадженні.

Відповідач заяв та клопотань з приводу розгляду справи без участі представника управління суду не наддав, додаткових доказів судом також не отримано.

Згідно ч 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи приписи ст. 205 та 77 КАС України, беручи до уваги належне повідомлення сторін про дату, час і місце цього засідання, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , громадянин України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , має статус судді у відставці (а.с. 10-11).

Відповідач, Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, , місцезнаходження: 84122, м. Слов`янськ, площа Соборна буд. 3, перебуває в стані припинення, є належним відповідачем у даній справі (а.с. 84).

Як встановлено судом, позивач перебуває на обліку відповідача як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач в період з 15 березня 1994 року по 29 вересня 2016 року працював суддею Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

Згідно Постанови Верховної ради України від 22 вересня 2016 року № 5157-VIII «Про звільнення суддів» наказом голови Слов`янського міськрайонного суду області від 29 вересня 2016 року № 49-к відповідно п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України у зв`язку із виходом у відставку позивач був звільнений з посади судді Слов`янського міськрайонного суду (а.с. 13-17).

Постановою Слов`янського міськрайонного суду від 6 жовтня 2017 року, залишеною без змін Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року, зобов`язано Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відповідача здійснити позивачу перерахунок і виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 1 липня 2017 року з урахуванням раніше здійснених виплат (а.с. 22-31).

Розпорядженням відповідача від 15 червня 2020 року на виконання рішенням Слов`янського міськрайонного суду було перераховано та призначено загальний процент розрахунку грошового утримання позивачу від заробітку 90% (а.с. 21).

30 червня 2020 року ТУ ДСА України в Донецькій області видано довідку № 04-479-20, яку позивач 6 липня 2020 року надав відповідачеві для здійснення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання, згідно якої розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 складає 117 992,00 грн, з яких: посадовий оклад 69 366,00 грн; доплата за вислугу років 70% 48 556,00 грн (а.с. 39, 64, 42, зв.бік а.с. 65).

Рішенням відповідача від 14 липня 2020 року № 79 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки від 30 червня 2020 року (а.с. 42-43).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року відповідача зобов`язано здійснити перерахунок довічного грошового утримання позивача відповідно до довідки Територіального Управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-479-20 від 30 червня 2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року (а.с. 32-38).

Рішенням відповідача № 12 від 14 грудня 2020 року позивачу було перераховано довічне грошове утримання згідно довідки ТУ ДСА України в Донецькій області від 30 червня 2020 року. Разом із цим при здійсненні цього перерахунку позивачу змінено процент суддівської винагороди, з якого розраховується його довічне грошове утримання із 90% суддівської винагороди працюючого судді до 62%, та за наслідком такого перерахунку розмір щомісячного грошового забезпечення позивача склав 73 111,76 грн (оклад 117 922,20 x 62%) (а.с. 59-61, 74-77).

12 січня 2021 року звернувся з заявою до відповідача про здійснення перерахунку розміру призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із врахуванням призначеного раніше рішенням Слов`янського міськрайонного суду проценту розрахунку грошового утримання - 90% суддівської винагороди працюючого судді (а.с. 40-41).

Листом відповідача від 18 січня 2021 року (вих. № 47-17/К-02/8-0567/21) позивачу відмовлено у здійсненні такого перерахунку, у зв`язку із тим, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюється ст. 142 Закону № 1402. У листі зазначено, що за заявами, що надійшли після 18 лютого 2020 року, щомісячне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожен повий рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання. Отже, станом на момент перерахунку пенсії законодавством було змінено розрахунок відсотків. Зазначено також, що при стажі судді 26 років відсоток щомісячного довічного грошового утримання судді складає 62% (а.с. 42-43).

Будучи не згодним із відмовою здійсними перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці виходячи із розміру 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

За змістом п. 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 7 липня 2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону № 1402-VIІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 2 цієї статті).

Згідно ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VІІI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною 4 та 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Разом із цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (п. 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16 жовтня 2019 № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 7 листопада 2019 року, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими передбачалось, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п. 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (п. 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх Рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, а також у Рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Так, Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями п. 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абз. 4 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абз. 5, 6 пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями п. 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку із викладеним Конституційний Суд України Рішенням від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020 визнав неконституційним п. 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України від 13 червня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 єдиною нормою, яка визначає порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, здійснення її перерахунку, є стаття 142 Закону № 1402-VІІI.

Суд вважає помилковим посилання позивача на те, що такий перерахунок має бути здійснений, виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді.

Так, позивач, зазначаючи про необхідність проведення суддям у відставці перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, посилається на ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною 3 цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Вищевказана норма неконституційною не визнавалась.

Суд вважає за необхідне зазначити, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді без врахування положень ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VІІI ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку.

Крім того, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково положення з різних законів.

Як вже було зазначено раніше, за приписами ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VІІI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Як вбачається з довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30 червня 2020 року № 04-479-20, виданої ТУ ДСА в Донецькій області, суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 18 лютого 2020 року складає 117 992,00 грн, з яких: посадовий оклад 69 366,00 грн; доплата за вислугу років 70% 48 556,00 грн (а.с. 39, 64, 42, зв.бік а.с. 65).

Відповідачем застосовується стаж позивача, як судді у відставці, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі 62% з урахуванням стажу на посаді судді 26 повних років, що відповідає даним, вказаним у розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 19 вересня 2016 року.

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 % (20 років роботи) + 12 % (6 років роботи на посаді судді понад 20 років х 2 % грошового утримання судді)).

Як наслідок, адміністративний позов позивача задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 90, 94, 139, 244-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; місцезнаходження: 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення прийнято та підписано в нарадчій кімнаті 15 квітня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 20 квітня 2021 року.

Суддя Н.П. Волгіна