Справа № 140/2576/21
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2576/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Селянського фермерського господарства «Пролісок» ОСОБА_1 до Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Селянське фермерське господарство «Пролісок» ОСОБА_1 (далі СФГ «Пролісок») звернулося з позовом до Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Володимир-Волинського МВ ДВС) про визнання протиправною та скасування постанови ВП №59280872 від 18.03.2020 року про стягнення виконавчого збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання наказу Господарського суду Волинської області № 903/962/18-1 від 06.05.19 р. про стягнення з СФГ «Пролісок» ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Волинь-зерно- продукт» 462 744.58 грн. заборгованості було відкрито виконавче провадження.

Згодом ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» подав до виконавчої служби заяву №26 від 21.01.20 р. про повернення наказу без виконання, у зв`язку з погашенням боргу.

Постановою від 17.03.20 державним виконавцем виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, після отримання відповіді на запит адвоката, позивачу стало відомо, що 18.03.20 р. виконавцем на підставі ст. 3, 27, 40 Закону винесено постанову про стягнення з СФГ «Пролісок» виконавчого збору в сумі 46 274,46 грн. (10% від суми заборгованості), тому у встановлений законодавством 10-ти денний строк оскаржив до суду вказану постанову.

Позивач вважає зазначену постанову протиправною, оскільки виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, проте державним виконавцем не здійснено дій на виконання наказу Господарського суду Волинської області та не стягнуто коштів. На підставі вищенаведеного позивач просить позов задовольнити повністю.

В судове засідання представник позивача на 10:00 22.04.2021 не прибув. В судовому засіданні 19.04.2021 вимоги позову повністю підтримала. Вважає, що оскільки фактичного стягнення не відбулось, тому права на 10% стягнення виконавчого збоу ДВС немає.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.04.2021 року позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. В судове засідання 22.04.2021 року не прибула.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Згідно частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, що 05.06.2019 на адресу Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції ( м. Львів) надійшла заява від ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» щодо прийняття до виконання наказу №903/962/18-1 виданого Господарським судом Волинської області 06.05.2019 року про стягнення з СФГ «Пролісок» ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Волинь-зерно-продукт».

Державним виконавцем, 06.06.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59280872, по примусовому виконанню заяви від ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» щодо прийняття до виконання наказу №903/962/18-1 виданого Господарським судом Волинської області 06.05.2019 року. При відкритті виконавчого провадження п. 3 вказаної постанови вказано стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 46 274,46 грн.

Постанова про відкриття виконавчого провадження № 59280872 не оскаржувалася.

06.06.2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, яку направлено на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, та сторонам виконавчого провадження. Відомості про арешт майна було внесено до відповідних реєстрів.

Окрім цього, державним виконавцем, на виконання положень Закону та з метою реального виконання рішення суду було надіслано до банків вимогу щодо надання інформації про рахунки.

Крім того, на підставі статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», 19.06.2019, винесено постанову про арешт коштів боржника, яку 19.06.2019 направлено до AT КБ «Приватбанк» та ПАТ «Державний ощадний банк України», AT «УКІНБАНК» та сторонам виконавчого провадження.

Також, на підставі статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» 10.07.2019 року винесено постанову про опис та арешт майна (майбутнього урожаю).

Проте, головним державним виконавцем не стягнуто з позивача на користь ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» присуджених сум.

17.03.2020 року на адресу Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Львів) надійшла заява від ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» про повернення стягувану виконавчого документа.

У даному випадку підставою для завершення виконавчого провадження стало не фактичне стягнення присуджених сум, а заява стягувача, 17.03.2020 року виконавче провадження завершене згідно ст. 37 ч. 1 «Про виконавче провадження».

Також державним виконавцем винесено постанову від 18.03.2020 року ВП №59280872 про стягнення виконавчого збору в розмірі 46 274,46 грн., яке на час прийняття даного рішення суду, перебуває на виконанні у ДВС.

На виконання вказаної постанови старшим державним виконавцем 18.03.2020 року відкрито виконавче провадження №61595548 з виконання постанови від 18.03.2020 року ВП №59280872 про стягнення виконавчого збору в розмірі 46 274,46 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч.1 ст.18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відтак, початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення виконавчого збору із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню.

Крім того, законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження, яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума виконавчого збору у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру виконавчого збору пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

Як встановлено судом 05.06.2019 на адресу Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції ( м. Львів) надійшла заява від ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» щодо прийняття до виконання наказу №903/962/18-1 виданого Господарським судом Волинської області 06.05.2019 року про стягнення з СФГ «Пролісок» ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Волинь-зерно-продукт».

Державним виконавцем, 06.06.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59280872, по примусовому виконанню заяви від ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» щодо прийняття до виконання наказу №903/962/18-1 виданого Господарським судом Волинської області 06.05.2019 року. При відкритті виконавчого провадження п. 3 вказаної постанови вказано стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 46 274,46 грн.

Постанова про відкриття виконавчого провадження № 59280872 не оскаржувалася.

Проте, головним державним виконавцем не стягнуто з позивача на користь ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» присуджених сум.

17.03.2020 року на адресу Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Львів) надійшла заява від ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» про повернення стягувачу виконавчого документа.

У даному випадку підставою для завершення виконавчого провадження стало не фактичне стягнення присуджених сум, а заява стягувача, 17.03.2020 року виконавче провадження завершене згідно ст. 37 ч. 1 «Про виконавче провадження».

18.03.2020 року державним виконавцем винесено постанову ВП №59280872 про стягнення виконавчого збору в розмірі 46 274,46 грн.

На виконання вказаної постанови старшим державним виконавцем 18.03.2020 року відкрито виконавче провадження №61595548 з виконання постанови від 18.03.2020 року ВП №59280872 про стягнення виконавчого збору в розмірі 46 274,46 грн.

На підставі пункту восьмого Розділі 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012(далі Інструкція №512/5), виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Оцінюючи доводи СФГ «Пролісок» про можливість стягнення виконавчого збору лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28.08.2018.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018, у частині другій статті 27 Закону №1404-VIII слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Відтак, після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Крім того, на думку суду, помилковими є доводи позивача з покликанням на правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020по справі №2540/3203/18, з огляду на те, що постанова про стягнення виконавчого збору у вказаній справі була прийнята на підставі статті 27 Закону №1404-VIII у редакції до 28.08.2018.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 17.09.2020 року по справі №640/16620/19, від 28.10.2020 по справі №640/21075/19, від 23.12.2020 по справі №620/334/20, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

При цьому, суд наголошує на тому, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.

Відтак, з вищевказаних підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Селянського фермерського господарства «Пролісок» ОСОБА_1 до Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич