Справа № 420/2385/21
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2385/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому позивач просить суд:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.10.2020 року №25 про відмову у зарахуванні до судового стажу служби в армії та здійсненні перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), до судового стажу службу в армії - 1 рік 11 місяців, згідно довідки Біляївського районного суду Одеської області про судовий стаж та здійснити відповідний перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 2 відсотки за кожний рік понад 20 років.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він - ОСОБА_1 був звільнений у відставку з посади судді Біляївського районного суду Одеського області постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1513-VIII «Про звільнення суддів». На цій підставі, як вказує позивач, йому призначено довічне грошове утримання у розмірі 90% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді, відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус судців» від 07.07.2010 року. У такому розмірі, тобто 90 %, позивач отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці в період з 2016 року по січень 2020 року.

Однак, з січня 2020 року відповідач зменшив відсоток від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, з 90% до 82%, застосувавши положення ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІ від 02 червня 2016 року, який набрав чинності після відставки позивача, без врахування абзацу 4 п.34 Перехідних положень цього закону, в якому зазначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позивач вважає, що з огляду на цю норму (абз. 4 п.34 Перехідних положень Закону № 1402-VІІ) та рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року, стовного нього повинен застосовуватись ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року.

Окрім того, позивач зазначив, що відповідачем порушені його права й з огляду на те, що при звільненні у відставку, в його судовий стаж не було включено 1 рік 11 місяців строку служби в армії в період з 20.11.1969 року по 23.10.1971 року.

Позивач вказує, що на час призначення грошового утримання він на цьому увагу не акцентував, оскільки згідно діючого на той момент законодавства, мав достатньо стажу для отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді і без врахування служби в армії.

У зв`язку із зменшенням з боку відповідача відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та не зарахування до судового стажу служби в армії, у відповідності з абзацом 4 п.34 Перехідних положень Закону №1402-УІІІ від 02 червня 2016 року, позивач звернувся до ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про включення до судового стажу служби в армії, надавши відповідну довідку з Біляївського районного суду Одеської області про судовий стаж. За цією довідкою судовий стаж позивача складає 38 років 5 місяців 16 днів, з урахуванням служби в армії.

Проте, як вказує позивач, відповідач відмовив у задоволенні його заяви, посилаючись на Закон №1402-VІІІ від 02 червня 2016 року, згідно якого служба в армії не зараховується в судовий стаж.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, позивач стверджує, що згідно Перехідних положень Закону №1402-VІІІ, а саме п.34 абзац 4 розділ XII, судді призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим законом, зберігають визначення стажу роботи на посаду судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим законом.

У свою чергу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року №545 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. N 865» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) зазначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, позивач наполягає на необґрунтованості рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.10.2020 року №25 про відмову у зарахуванні до судового стажу служби в армії та здійсненні перерахунку довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 2 відсотки за кожний рік понад 20 років.

Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України (без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

15 березня 2021 року до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідач підтвердив, що позивач є суддею Біляївського районного суду Одеської області у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

28.02.2020 року Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про здійснення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді з 19.02.2020 року, виходячи з суддівської винагороди у розмірі 113508 грн. на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області № 5-513/20/2 від 26.02.2020 року, згідно якої станом на 19.02.2020 року його суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 113508,00 грн. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області своїм рішенням № 25 від 02.03.2020 року відмовило Позивачу у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області № 5-513/20/2 від 26.02.2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року у справі №420/2612/20 визнано протиправним та скасовано рішення № 25 від 02.03.2020 року про відмову у перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 довічне грошове утримання судді у відставці з 19.02.2020 року, виходячи з суддівської винагороди у розмірі 113508 грн.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року у справі № 420/2612/20, що набрало законної сили, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провело перерахунок Позивачу довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року, виходячи з суддівської винагороди у розмірі 113508 грн. на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області № 5-513/20/2 від 26.02.2020 року, у розмірі 82 % від розміру суддівської винагороди (36 років стажу).

Позивач повідомив Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2016 року у справі № 496/3872/16-а було зобов`язано призначити, нарахувати та виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Відповідач зазначає, що у відповідь на вказане звернення позивачу повідомлено, що оскільки його стаж роботи на посаді судді становить 36 років, тому розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розрахований із 82 % від розміру суддівської винагороди та становить 93076,56 грн. (113508,00 грн.х82 %).

Що стосується 90-відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, відповідач зазначив позивачу, що цей розмір нараховується лише відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-2276/16 від 15.09.2016 (постанова Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2016 № 496/3872/16-а), а тому не може бути застосований при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 № 420/2612/20.

Також відповідач зазначив, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині зменшення відсотку від винагороди працюючого на відповідній посаді судді при перерахунку довічного грошового утримання з 90 % до 82 % було оскаржено позивачем у судовому порядку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року у справі № 420/8945/20 в задоволенні позовної заяви було відмовлено. Позицію суду І інстанції підтримав і П`ятий апеляційний адміністративний суд в постанові від 18.01.2021.

Що стосується зарахування до стажу роботи на посаді судді служби в армії відповідач зауважив, що ст. 137 Закону №1402-VІІІ та жодним іншим нормативно-правовим актом не встановлено, що до стажу роботи на посаді судді враховується служба в армії. Таким чином, враховуючи принцип застосування однакових підходів до порядку обчислення стажу роботи суддів, які виходять у відставку, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1

24 березня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначає, що доводи відповідача, наведені у відзиві, не спростовують доводів позовної заяви. Позивач зауважив, що його звернення до суду з даним позовом стосується зарахування 1 року та 11 місяців служби в армії до судового стажу, який дає йому право на відставку, що передбачено Перехідними положеннями ЗУ 1402-УІІІ п.34 абзац 4 Розділ XII, де зазначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), та відповідно до постанови Кабміну №545 від 11.06.2008 року, згідно якої служба в армії зараховується до судового стажу.

Інші заяви по суті справи, клопотання учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Розглянувши подані учасниками справи заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що згідно Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1513-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 звільнений у відставку з посади судді Біляївського районного суду Одеського області.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Як встановлено судом та підтверджується сторонами, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 року у справі № 420/2612/20, що набрало законної сили, провело перерахунок ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року, виходячи з суддівської винагороди у розмірі 113508 грн. на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області № 5-513/20/2 від 26.02.2020 року, у розмірі 82 % від розміру суддівської винагороди (36 років стажу).

Відповідно до Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, від 26 жовтня 2020 року №01-101/1060/2020, виданого Біляївським районним судом Одеської області, ОСОБА_1 має загальний стаж роботи 38 років 5 місяців 16 днів (а.с. 11).

До вказаного стажу роботу зараховано:

- Служба в Збройних силах СРСР у період з 20.11.1969 по 23.10.1971 рр. 1 рік 11 місяців 5 днів;

- робота на посаді голови Граденицької с/ради Біляївського району у період з 28.02.1980 по 24.08.1987 рр.;

- робота на посаді вільний секретар партійної організації радгоспу «України» у період з 26.08.1987 по 06.04.1990 рр.;

- робота на посаді народного судді Біляївського районного суду у період з 09.04.1990 по 14.09.2016 рр.

26 жовтня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою (вхід. №3961) щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням періодів до стажу судді, до якої додав Довідку про розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, від 26 жовтня 2020 року № 01-101/1060/2020, видану Біляївським районним судом Одеської області.

За результатами розгляду вказаної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 27 жовтня 2020 року №25, яким відмовлено, зокрема, у зарахуванні до судового стажу періоду служби в армії, вказаного у довідці від 26 жовтня 2020 року № 01-101/1060/2020 (а.с. 9).

Вказане рішення обґрунтоване тим, що відповідно до ст. 137 Закону, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Отже, позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, шляхом зарахування до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строку проходження строкової військової служби з 20.11.1969 року по 23.10.1971 року (1 рік 11 місяців).

Як вбачається з наведеного, спірні правовідносини виникли з приводу зарахування до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строку проходження строкової військової служби.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), статтею 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що позивач обіймав посаду народного судді Біляївського районного суду з 09.04.1990 року, визначення стажу роботи на посаді судді здійснюється на підставі положень Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-XII (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-XII, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.

За суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (ч. 4 ст. 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно до частини першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року № 1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року).

Пунктом 1 Розділу XV Перехідні положення Конституції України встановлено, що закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Приписами статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року) встановлено, що чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно із абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Необхідність застосування зазначеного підходу при вирішення соціальних справ, з урахуванням обставин справи та законодавства, що регулює саме ці відносини у конкретний період часу, підтверджується, зокрема, позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 09 листопада 2018 року у справі № 599/443/17.

Матеріалами справи встановлено, що на момент звільнення з посади судді у відставку позивач мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Також з матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах СРСР з 20.11.1969 року по 23.10.1971 року, що підтверджується також даними військового квитка серія НОМЕР_2 від 17 грудня 1975 року (а.с. 14).

Отже, за встановлених вище обставин справи та нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на зарахування до стажу його роботи на посаді судді стажу проходження строкової військової служби з 20.11.1969 року по 23.10.1971 року.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 686/23450/16-а, від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, від 26.03.2019 у справі №720/454/17, від 30.05.2019 у справі №592/2569/17.

Згідно Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1513-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 звільнений у відставку з посади судді Біляївського районного суду Одеського області.

Отже, позивач припинив свої повноваження як суддя та набув право на призначення грошового утримання судді у відставці на умовах, визначених нормами законодавства, чинного станом на 08 вересня 2016 року.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зокрема календарного періоду проходження строкової військової служби.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.10.2020 року №25 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді щодо зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку, календарного періоду проходження строкової військової служби у період з 20.11.1969 року по 23.10.1971 року.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне також покласти на відповідача обов`язок зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає судді право на відставку, календарний період проходження строкової військової служби у період з 20.11.1969 року по 23.10.1971 року та здійснити відповідний перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням висновків суду щодо зарахування до судового стажу служби в армії - 1 рік 11 місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність відмови в зарахуванні до стажу позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог у цій частині, та не були спростовані відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, розподіл судових витрат зі сплати судового збору на його користь не здійснюється; інших видів судових витрат позивачем не заявлено.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 263, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати противоправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 27.10.2020 року №25 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці щодо зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку, календарного періоду проходження строкової військової служби у період з 20.11.1969 року по 23.10.1971 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає судді право на відставку, календарний період проходження строкової військової служби у період з 20.11.1969 року по 23.10.1971 року та здійснити відповідний перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням висновків суду щодо зарахування до судового стажу служби в армії - 1 рік 11 місяців.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83).

Суддя О.В. Глуханчук