Справа № 300/2018/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/2018/20 пров. № А/857/1105/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги Головного управління ДПС в Івано-Франківській області та Акціонерного товариства "Оріана" на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року (суддя Чуприна О.В., ухвалене в м. Івано-Франківську) у справі № 300/2018/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Акціонерного товариства "Оріана", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд державного майна України про накладення арешту на кошти та інші цінності, які знаходяться у банку платника податку,-

ВСТАНОВИВ:

12.08.2020 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулося в суд з адміністративним позовом до Акціонерного товариства "Оріана" про накладення арешту на кошти та інші цінності Акціонерного товариства «Оріана», що знаходяться на розрахункових рахунках у банківських установах, які обслуговують відповідача.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області та Акціонерне товариство "Оріана" подали апеляційні скарги.

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що станом на день звернення до суду з позовом слугувала несплата відповідачем податкового боргу в загальному розмірі 262 004 218,70 гривень. Апелянт зазначає, що ГУ ДПС було надано всі наявні докази того, що майно АТ «Оріана» не може бути джерелом погашення податкового боргу. ГУ ДПС в Івано-Франківській області для підтвердження того, що балансова вартість майна АТ «Оріана» менша суми податкового боргу, взято до уваги вартість основних засобів, оскільки саме основні засоби можуть стати джерелом погашення податкового боргу. Інше майно, зазначене в балансі, не може бути реалізоване з метою погашення податкового боргу Акціонерного товариства «Оріана» на спірну суму.

Апелянт зазначає, що відповідно до балансу АТ Оріана станом на 30.06.2020 балансова вартість майна товариства становить 334 431 000 гривень, однак, актив на суму 195 706 000 гривень - це інші фінансові інвестиції, з яких 187 751 680 гривень становить частка АТ Оріана в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Оріана-Еко в розмірі 51%.

Крім того, звертає увагу, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 за №358-р державний пакет акцій АТ Оріана у розмірі 99,9988% статутного капіталу віднесено до об`єктів великої приватизації державної власності, а відповідно до пункту 4 статті 12 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна від 18.01.2018 за №2269-VІІІ забороняється вчинення правочинів та/або господарських зобов`язань, предметом яких є відчуження підприємством та/або господарським товариством або набуття ним земельної ділянки та іншого нерухомого майна, та/або майнових прав на зазначені об`єкти та/або внаслідок яких може відбутися зменшення вартості такого майна або зменшення розміру земельної ділянки, що належить такому підприємству та/або господарському товариству або перебуває в його користуванні.

Акціонерне товариство "Оріана" з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, частково не погоджується із деякими викладеними в мотивувальній частині судового рішення обставинами, а тому просить виключити із мотивувальної частини оскаржуваного рішення:

- покликання суду на те, що станом на 24.07.2020 і 03.08.2020, сума заборгованості відповідача становить 262 004 218,70 гривень, з яких податкові зобов`язання 256 721 242,20 гривень, штрафна санкція 919 945,00 гривень, пеня 4 363 031,51 гривень;

-абзац 4 ст. 11, а саме: «Отже, в результаті тривалої реорганізації центрального органу доходів і зборів, за наявності належним чином оформлених передавальних актів, заборгованість АТ Оріана передано відповідним способом від первинного стягувача як контролюючого органу до правонаступника, а відтак, ГУ ДПС в Івано-Франківській області, як належний позивач, наділене правом на звернення до суду з метою стягнення з відповідача податкової заборгованості».

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що АТ «Оріана» не погоджується із спірним боргом, оскільки позивач мав представити суду належні докази про наявність вказаного боргу, однак таких доказів позивачем надано не було. Крім того, апелянт вважає неналежними передавальні акти від 01.10.2015 та від 02.04.2020, оскільки такі не відповідають п. 23 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням , реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади затвердженого Постановою КМУ від 20.10.2011 №1074. При цьому, зазначає, що в будь-якому випадку при ліквідації шляхом реорганізації чи іншим способом, позивач зобов`язаний був подати передавальний акт, в якому було б чітко видно кредиторську заборгованість з розподілом по боржниках, в тому числі щодо боргу який рахується за АТ «Оріана».

В судовому засіданні представник апелянта ГУ ДПС в Івано-Франківській області вимоги апеляційної скарги позивача підтримав, заперечив проти апеляційної скарги відповідача, просив скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник апелянта АТ «Оріана» підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача, заперечив проти апеляційної скарги позивача, просив виключити із мотивувальної частини оскаржуваного рішення:

- покликання суду на те, що станом на 24.07.2020 і 03.08.2020, сума заборгованості відповідача становить 262 004 218,70 гривень, з яких податкові зобов`язання 256 721 242,20 гривень, штрафна санкція 919 945,00 гривень, пеня 4 363 031,51 гривень;

-абзац 4 ст. 11, а саме: «Отже, в результаті тривалої реорганізації центрального органу доходів і зборів, за наявності належним чином оформлених передавальних актів, заборгованість АТ Оріана передано відповідним способом від первинного стягувача як контролюючого органу до правонаступника, а відтак, ГУ ДПС в Івано-Франківській області, як належний позивач, наділене правом на звернення до суду з метою стягнення з відповідача податкової заборгованості».

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Фонд державного майна України будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Протокольною ухвалою суду від 01.03.2021р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.08.2020, Акціонерне товариство Оріана, 12.01.1996 зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в контролюючому органі як платник податків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем сформовано та направлено відповідачу першу та другу податкові вимоги №1/56 від 21.10.2001 та від 29.11.2001 за №2/394, якими визначено загальну суму податкового боргу платника податків у розмірах 76 034,12 гривень і 194 394,30 гривень відповідно.

Згідно довідки про борг за платежами АТ Оріана станом на 24.07.2020 і 03.08.2020, сума заборгованості відповідача становить 262 004 218,70 гривень, з яких податкові зобов`язання 256 721 242,20 гривень, штрафна санкція 919 945,00 гривень, пеня 4 363 031,51 гривень (том І, а.с.17 та зворотна сторона; том ІІ, а.с.122-123).

У зв`язку із невжиттям АТ Оріана заходів щодо самостійного погашення боргу, заступником начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято рішення від 07.11.2018 за №275/09-19-51-17-21 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України.

Оскільки відповідачем податковий борг не сплачується та балансова вартість належного йому майна є меншою суми податкового боргу, яке може бути джерелом його погашення, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось з даним позовом до суду.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені статтею 94 Податкового кодексу України.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Отже, арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Разом з тим Податковим кодексом України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, наведена законодавча норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Разом з тим, відсутність умов для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, за наявності умов, встановлених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, не може бути підставою для відмови у застосуванні арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України є імперативною і обов`язковою до виконання.

Норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Норми пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Отже, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.

Поряд з цим, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що у спірному випадку саме на контролюючий орган, який звертається до суду з позовною заявою, покладається обов`язок довести наявність підстав, з якими законодавець пов`язує застосування арешту коштів, і зазначеними підставами не є виключно наявність у платника податків податкового боргу, в цьому випадку в розмірі 262 004 218,70 грн

Колегія суддів також зазначає, що підставою для звернення податкового органу до суду мають бути саме вчинення цим органом усіх передбачених законодавством України заходів по розшуку майна платника податку, які повинні підтверджуватись належними доказами (запитами до відповідних установ, виходами за фактичним місцем знаходження боржника або його майна та за місцем їх державної реєстрації тощо). Відповідні обставини повинні бути підтверджені податковим органом під час судового розгляду.

Як встановлено судом позивач посилається, на долучені до матеріалів справи копії балансу (Звіту про фінансовий стан) на 31.12.2019 і на 30.06.2020 (т. І, а.с.6 та зворотна сторона, 90 та зворотна сторона) та зазначає, що для підтвердження того, що балансова вартість майна АТ Оріана менша суми податкового боргу, позивачем взято до уваги вартість основних засобів, оскільки саме такі практично можуть стати джерелом погашення податкового боргу, інше майно реалізованим бути не може.

Так, загальна (балансова) вартість необоротних і оборотних активів товариства становить 334 431 000 гривень (підрозділи І, ІІ розділу Активи Балансу на 30.06.2020), при цьому 195 706 000 гривень інші фінансові інвестиції (код рядка 1035 підрозділи І Необоротні активи розділу Активи Балансу на 30.06.2020), з яких, як не заперечують сторони, 187 751 680 гривень частка АТ Оріана в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Оріана-Еко.

Більше того, із загальної (балансової) вартості необоротних і оборотних активів товариства, що становить 334 431 000 гривень (підрозділи І, ІІ розділу Активи Балансу на 30.06.2020), не враховуючи 195 706 000 гривень інші фінансові інвестиції (код рядка 1035 інші фінансові інвестиції підрозділи І Необоротні активи розділу Активи Балансу), із яких 187 751 680 гривень це частка АТ Оріана в статутному капіталі ТОВ Оріана-Еко, контролюючих органом не доведено неможливість використання як джерело погашення податкового боргу іншого майна, відображеного як необоротні і оборотні актив (том ІІ а.с.199), зокрема:

- 72 530 000 гривень (код рядка 1005 Незавершені капітальні інвестиції підрозділи І Необоротні активи розділу Активи Балансу);

- 3 948 000 гривень (код рядка 1100 Запаси підрозділи І Оборотні активи розділу Активи Балансу);

- 3 780 000 гривень (код рядка 1104 Товари підрозділи І Оборотні активи розділу Активи Балансу);

- 54 094 000 гривень (код рядка 1160 Поточна фінансова інвестиції підрозділи І Оборотні активи розділу Активи Балансу)

- 1 036 000 гривень (код рядка 1190 Інші оборотні активи підрозділи І Оборотні активи розділу Активи Балансу).

Судом вірно зазначено, що після передачі юридичною особою, належного їй на праві власності відповідного майна (в тому числі об`єктів нерухомого майна тощо) у вигляді внеску у статутний капітал іншого товариства (при його створенні, при прийнятті у склад іншого учасника із збільшенням статутного капіталу товариства), така особа втрачає право власності на це конкретне майно чи майнові права, однак, натомість набуває право власності на еквівалент внеску частку у статутному капіталі, що в даному випадку в грошовому виразі становить 187 751 682 гривні.

На переконання колегії суддів, з огляду на набуття відповідачем корпоративних прав стосовно частки у статутному капіталі ТОВ Оріана-Еко, такі можуть виступати об`єктом відчуження, оскільки у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України, такі права, є об`єктом цивільних прав, тобто, майном.

Разом з цим, можливість звернення стягнення на частку учасника товариства на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення зобов`язання іншої особи передбачено і приписами частини 1 статті 22 Закону України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю від 06.02.2018 за №2275-VIII

Таким чином, доводи позивача щодо неможливості використання частки відповідача (51%) у статутному капіталі ТОВ Оріана-Еко, еквівалентної 187 751 682,00 гривень, з метою погашення податкового боргу не знайшли свого підтвердження під час розгляду судом даної справи.

Контролюючий орган не надав суду доказів із посиланням на норми Податкового кодексу України чи іншого нормативно правового акту на обґрунтування неможливості вчинення відповідних дій на забезпечення погашення податкового боргу позивача за рахунок коментованої вище частки у статутному капіталі ТОВ Оріана-Еко.

Також, посилання позивача на ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.06.2018 і від 18.05.2020 по справі №345/2492/18 в частині арешту, як обґрунтування неможливості використання нерухомого майна для погашення податкового боргу АТ Оріана, відхиляються судом як безпідставні так як такий арешт стосується зовсім іншого суб`єкта господарювання/платника податків - ТОВ Оріана-Еко (том ІІ, а.с.182-187, 189-198).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем серед іншого представлені ухвала суду та Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої станом на 19.10.2020 за №228557182, які свідчить, що у відношенні до таких об`єктів як домбровський кар`єр, цех технологічно автотранспорту, сульфатно-збагачувальна фабрика, власником визначено ТОВ Оріана-Еко, а не відповідача. Така Інформація також у відношенні до коментованих об`єктів нерухомого майна містить і відомості інший вид публічного обтяження податкова застава, втім, такий, як і в попередньому випадку, стосується - ТОВ Оріана-Еко.

Також, в матеріалах справи відсутні докази щодо неможливості використання в якості джерела погашення податкового боргу виключно основних засобів, що у Балансі станом на 30.06.2020 визначено в розмірі 3 834 000 гривень (том І, а.с.90).

Як вірно встановлено судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення позивачем не враховано листа АТ Оріана від 22.03.2019 за №209 з пропозицією передачі майна у податкову заставу та Актів опису майна відповідача у податкову заставу від 28.03.2018, від 30.05.2019 №15/1,/09-19-51-17/15, №15/10/09-19-51-17/15 загальною вартістю 265 274 109,27 гривень, при тому що загальна сума боргу відповідача становить 262 004 218,70 гривень (т. І, а.с.92 та зворотна сторона; т. ІІ а.с.122-123, 151-172).

Так обґрунтовуючи неможливість реалізації майна, віднесеного відповідачем до вищезазначеного переліку у листі від 22.03.2019 №209, позивач вказав лише на відсутність зареєстрованого на АТ Оріана транспортних засобів, а також на те, що до загальної суми майна запропонованого у податкову заставу включено 187 751 6880 грн. частки позивача у статутному капіталі ТОВ Оріана-Еко.

Таким чином, позивачем наданими суду вище доказами не доведено факт того, що у відповідача відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Разом із цим, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що наявність у відповідача лише податкового боргу, в розумінні пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, не є підставою для реалізації контролюючим органом управлінської функції щодо накладення арешту.

Щодо посилання позивача на положення частини 4 статті 12 Закону України Про приватизацію державного і комунального майна від 18.01.2018 №2269-VIII, суд першої інстанції вірно зазначив, що включення державного пакета акцій АТ Оріана до об`єктів великої приватизації державної власності не є причиною неможливості реалізації в установленому податковим законодавством майна відповідача контролюючим органом та не свідчить про те, що майно такого товариства не може бути джерелом погашення податкового боргу.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що звернення в даному випадку податкового органу з такими позовними вимогами є передчасним, оскільки позивачем не доведено відсутності у відповідача іншого майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції згідно із наявними у матеріалах справи копіями передавальних актів від 01.10.2015 та від 02.04.2020 (том ІІ, а.с.152-154, 156-157 та зворотна сторона), Головному управлінню ДФС в Івано-Франківській області, як правонаступнику Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області та Головному управлінню ДПС в Івано-Франківській області як правонаступнику ГУ ДФС в Івано-Франківській області передано на баланс всю сукупність майна, майнових прав та обов`язків реорганізованих територіальних органів.

Отже, в результаті тривалої реорганізації центрального органу доходів і зборів, за наявності належним чином оформлених передавальних актів, заборгованість АТ Оріана передано відповідним способом від первинного стягувача як контролюючого органу до правонаступника, а відтак, ГУ ДПС в Івано-Франківській області, як належний позивач, наділене правом на звернення до суду з метою стягнення з відповідача податкової заборгованості.

Також, суд зауважує, що накладення арешту на кошти на банківських рахунках відповідача без дотримання процедури погашення податкового боргу суттєво обмежить права платника податків як власника таких коштів та унеможливить здійснення відповідачем його діяльності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Підсумовуючи доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оріана", колегія суддів вважає, що такі є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини зазначаються у мотивувальній частині (ст. 246 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що в ході розгляду даної справи судом першої інстанції встановлювались обставини, інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, що підтверджені доказами, які містяться в матеріалах справи, відтак доводи Акціонерного товариства "Оріана" щодо зміни мотивувальної частини оскарженого рішення не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

В частині решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі належні доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС в Івано-Франківській області та Акціонерного товариства "Оріана" залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі №300/2018/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. Я. Макарик
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Макарика В.Я. в період з 08.04.2021 по 19.04.2021 включно, повне судове рішення складено 20.04.2021