Справа № 160/2175/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2021 року Справа № 160/2175/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
15.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови в зарахуванні періоду роботи з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року в Центральній лікарні в м. Кельме, республіка Литва до загального страхового стажу ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.07.2019 року згідно з Постановою КМУ від 26.06.2019 року №543 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з врахуванням стажу ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року в Центральній лікарні в м. Кельме, республіка Литва.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 31.08.2010 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років. 09.08.2019 року позивач звернулась на урядову «гарячу лінію» з питанням про перерахунок її пенсії з 01.07.2019 року згідно з Постановою КМУ від 26.06.2019 року №543 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України». Так, вищевказаною постановою встановлено, що особи, яким призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу, для жінок 30 років, мають право на доплату до 2000, 00 гривень. Відповідно до трудової книжки позивача її страховий стаж складає більше 30 років, але відповідач протиправно відмовляє позивачу у нарахуванні доплати, апелюючи це тим, що не може зарахувати до її страхового стажу період роботи з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року у Центральній лікарні в м. Кельме, республіка Литва. Також відповідач зазначає, що період роботи з 14.07.1989 року по 31.12.1991 року позивачу зараховано до страхового стажу, а період роботи з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року зараховано тільки для визначення права призначення пенсії за вислугу років. Вважає такі дії відповідача протиправними, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 24.03.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
16.03.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку управління та отримує пенсію за вислугу років обчислену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058), зі змінами. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 року №543 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету міністрів України встановлено, що коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною у жінок, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону з урахуванням страхового стажу не менше 30 років, не досягає 2000 тис. грн., надається доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. Відповідно до ст. 33 Договору між Україною та Литовською республікою про соціальне забезпечення передбачено, що при виникненні страхового випадку після набрання чинності цим Договором за весь страховий стаж, накопичений з 01.01.1992 року, зобов`язання по наданню особі відповідної пенсії приймається стороною, відповідно до законодавства якої цей стаж був накопичений. За весь страховий стаж накопичений до 01.01.1992 року на території колишнього СРСР, зобов`язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії. Якщо право на пенсію згідно із законодавством сторін виникає тільки в результаті підсумовування періодів страхування, набутих згідно із законодавством обох сторін, розмір пенсії кожна сторона обчислює і виплачує відповідно до страхового стажу, набутого на її території. Зазначає, що частина пенсії за стаж, набутий на території Литовської Республіки після 1992 року, призначається Литовською Республікою. Згідно ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співпрацю в галузі пенсійного забезпечення (Угоду ратифіковано Законом №166/95-ВР від 16.05.1995 року) при визначенні права на пенсію зараховується страховий стаж, в тому числі в пільговому обчисленні, набутий згідно з законодавством кожної договірної сторони, незалежно від того, яка частка страхового стажу набута на території тієї чи іншої Договірної сторони. При цьому при призначенні пенсії за вислугу років зараховується тільки стаж, набутий згідно з законодавством кожної з договірних сторін, у відповідній системі або на тій же посаді, роботі чи професії. Також зазначено, що право на здійснення перерахунку з врахуванням періоду роботи з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року, ОСОБА_1 буде мати при виповненні 60 років та призначенні пенсії за віком на загальних підставах, тобто з 22.01.2022 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку управління та отримує пенсію за вислугу років обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зі змінами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 року №543 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету міністрів України встановлено, що коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною у жінок, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону з урахуванням страхового стажу не менше 30 років, не досягає 2000 тис. грн., надається доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.
09.08.2019 року ОСОБА_1 звернулась на урядову «гарячу лінію» з питанням про перерахунок її пенсії з 01.07.2019 року згідно з Постановою КМУ від 26.06.2019 року №543 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (надалі за текстом - Постанова №543).
Листом від 21.08.2019 року за №5916-ч-06 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу було повідомлено, серед іншого, що розмір пенсії позивача обчислено, виходячи із загального стажу, що складає 29 р. 07 міс. 29 дн., в тому числі спеціальний стаж роботи складає 25 р. 00 міс. 27 дн. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 № 543 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України (далі - Постанова № 543), встановлено, що з 1 липня 2019 року в разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною) в осіб, які отримують пенсію призначену відповідно до Закону № 1058 з урахуванням страхового стажу, для жінок 30 років, не досягає 2000,00 грн., таким особам надається доплата у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. Так як, страховий стаж позивача складає 29 р. 07 міс. 29 дн., то доплату до пенсії згідно Постанови № 543 не встановлено. Додатково повідомлено, що позивач з 14.07.1989 року по 01.09.1993 року працювала в районній центральній лікарні м. Кельме республіки Литва. Згідно статті 33 частини V Перехідні та заключні положення Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення (Договір ратифіковано Законом № 2928 - III від 10.01.2002 року) при виникненні страхового випадку після набрання чинності цим Договором за весь страховий (трудовий стаж), накопичений з 1 січня 1992 року, зобов`язання по наданню зацікавленій особі відповідної пенсії приймається стороною, відповідно до законодавства якої цей стаж був накопичений. За весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 1 січня 1992 року на території колишнього СРСР, зобов`язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається стороною, на території якої особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії. Згідно статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення (Угоду ратифіковано Законом № 166/95 - ВР від 16.05.1995 року) при визначенні права на пенсію повністю зараховується страховий (трудовий) стаж, в тому числі в пільговому обчисленні, набутий згідно з законодавством кожної договірної сторони, незалежно від того, яка частка страхового (трудового) стажу набута на території тієї чи іншої договірної сторони. При призначенні пенсії на пільгових умовах та за вислугу років зараховується тільки стаж, набутий згідно з законодавством кожної з договірних сторін, у відповідній системі або на тій же посаді, роботі чи професії. Виходячи з вищезазначеного, період роботи з 14.07.1989 року по 31.12.1991 року позивачу зараховано до страхового стажу. Період роботи з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року зараховано тільки для визначення права на призначення пенсії за вислугу років. При виповненні 60 років, тобто з 22.01.2022 позивачу потрібно особисто звернутися до органів Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком за стаж роботи на території Литовської Республіки (при собі мати паспорт, ідентифікаційний номер і трудову книжку).
Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернулася до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з статтею 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до підпункту 2.2. пункту 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162), заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Відповідно до пункту 2.13 вищевказаної Інструкції визначено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" у вигляді заголовка, пишеться повне найменування підприємства.
Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.
У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції, при звільненні працівника або службовця всі записи про роботу, нагороди та заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи ні даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціальне уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Також, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 28.06.1978 року у спірний період (з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року) позивач працювала в Центральній лікарні в м. Кельме, Республіка Литва.
Чинним механізмом нарахування пенсій, відповідно до Закону № 1058,
передбачено, що розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально залежно від набутого стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувались страхові внески.
При обчисленні пенсії для кожного пенсіонера визначається індивідуальний коефіцієнт страхового стажу залежно від кількості відпрацьованих місяців та коефіцієнт заробітної плати.
Ст. 28 Закону № 1058 передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у жінок 20 років страхового стажу (якщо пенсію призначено до 01.10.2011 року) встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.
Статтею 42 Закону № 1058 визначено, що з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчисленні відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахуванню єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.
ОСОБА_1 перебуває на обліку управління та отримує пенсію за вислугу років обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідачем з 01.10.2017 проведено перерахунок (осучаснення) пенсії позивача відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки (3764,40 грн.), із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
З 01.03.2019 року проведено перерахунок пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» від 20.02.2019 № 124 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17 (3764,40 грн. х 1,17).
Судом встановлено, що розмір пенсії позивача обчислено, виходячи із загального стажу, що складає 29 р. 07 міс. 29 дн., в тому числі спеціальний стаж роботи складає 25 р. 00 міс. 27 дн.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 № 543 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України (далі - Постанова № 543), встановлено, що з 1 липня 2019 року в разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною) в осіб, які отримують пенсію призначену відповідно до Закону № 1058 з урахуванням страхового стажу, для жінок 30 років, не досягає 2000,00 грн., таким особам надається доплата у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.
Відповідач, як на підставу не встановлення позивачу пенсії в розмірі 2000,00 грн. посилається на те, що страховий стаж позивача становить менше 30 років, а саме 29 років 7 місяців 28 днів.
Суд не погоджується із доводами відповідача, що для доплати до пенсії позивачу згідно Постанови №543 не має підстав, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила призначення пенсії, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Щодо посилання відповідача для підтвердження своїх доводів на ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співпрацю в галузі пенсійного забезпечення, суд зазначає наступне.
Пенсійне забезпечення осіб, які постійно проживають на території однієї Договірної Сторони і переселяються на територію іншої Договірної Сторони на постійне проживання регулюється Угодою між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 27.09.1994 року (Угоду ратифіковано Законом № 166/95-ВР від 16.05.1995 року) (далі Угода).
Статтею 6 Угоди передбачено, що при визначенні права на пенсію повністю зараховується страховий (трудовий) стаж, в тому числі в пільговому обчисленні, набутий згідно з законодавством кожної Договірної Сторони, незалежно від того, яка частка страхового (трудового) стажу набута на території тієї чи іншої Договірної Сторони. При призначенні пенсії на пільгових умовах та за вислугу років зараховується тільки стаж, набутий згідно з законодавством кожної з Договірних Сторін, у відповідній системі або на тій же посаді, роботі чи професії.
Як вбачається із матеріалів справи, не враховуючи позивачу періоду роботи з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року в Центральній лікарні в м. Кельме, Республіка Литва при визначенні права на пенсію за вислугою років та, як наслідок, не врахування його при визначення права позивача застосовуючи до неї положення Постанови КМУ від 26.06.2019 року №543 в частині доплати до її пенсії, відповідач керувався, зокрема, статтею 6 Угоди.
Однак суд зазначає, що 08.02.2002 року набрав чинності Договір між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001 року (далі Договір), ратифікований Законом України № 2928-III (2928-14) від 10.01.2002 року.
Статтею 34 Договору визначено, що з часу набрання чинності цим Договором припиняє чинність Угода між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, яка підписана 27 вересня 1994 року у Вільнюсі (440_545), однак права осіб, що набуті відповідно до цієї Угоди, зберігаються.
Таким чином, Угода між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 27.09.1994 року, яку ратифіковано Законом № 166/95-ВР від 16.05.1995 року з 08.02.2002 року втратила чинність, крім прав осіб, що набуті відповідно до цієї Угоди.
З 08.02.2002 року дане питання врегульоване Договором між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001 року (далі Договір), ратифікований Законом України № 2928-III (2928-14) від 10.01.2002 року.
Відповідно до п. 1 та п.3 ч. 1 ст. 2 Договору, він поширюється на передбачені законодавством кожної із сторін види соціального забезпечення в Україні, зокрема, на пенсії за віком та пенсії за вислугу років.
Також, згідно ч. 1 ст. 3 Договору, цей договір регламентує соціальне забезпечення осіб, що проживають на території однієї із сторін, на яких поширювалось чи поширюється законодавство однієї або обох сторін.
Частинами 1 та 2 статті 5 Договору, визначено, що право на призначення пенсій та допомог особа набуває згідно з цим Договором та відповідно до законодавства тієї Сторони, на території якої набутий страховий (трудовий) стаж, що надає право на призначення пенсії та допомоги. Якщо цим договором не передбачено інше, не може бути відмовлено у призначенні пенсії та допомоги, а також відшкодуванні шкоди, на які в особи виникає право відповідно до законодавства однієї сторони, а призначені не підлягають зменшенню, призупиненню або припиненню їх виплати з тієї причини, що ця особа проживає на території іншої сторони.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 13 Договору при встановленні права на пенсію, зумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу, компетентна установа однієї сторони, з метою сумування стажу, враховує періоди страхування, накопичені відповідно до законодавства другої Сторони, за умови, що цей стаж не співпадає повністю або частково в часі. Якщо законодавство однієї сторони зумовлює призначення пенсій за стаж, накопичений у відповідній професії або на відповідній роботі, то при призначенні таких пенсій зараховуються періоди, накопичені на підставі законодавства іншої Сторони у тій же професії, або на тій же роботі. Якщо підсумовані таким чином періоди не відповідають умовам, що дають право на зазначені пенсії, то ці періоди зараховуються для призначення пенсій на загальних підставах.
Відповідно до частини другої статті 33 Договору при виникненні страхового випадку після набрання чинності цим Договором за весь страховий (трудовий) стаж, накопичений з 1 січня 1992 року, зобов`язання по наданню зацікавленій особі відповідної пенсії приймається стороною, відповідно до законодавства якої цей стаж був накопичений. За весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 1 січня 1992 року на території колишнього СРСР, зобов`язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії.
В даному випадку, враховуючи положення статті 13 Договору, для визначення права на пенсію за вислугою років, відповідачем повинно враховуватись також стаж, накопичений позивачем в Литовській Республіці.
Отже, при визначенні права на пенсію, в тому числі за вислугу років, та визначенні розміру пенсії, застосовуються різні положення Договору.
Враховуючи викладене, маючи загальний страховий стаж 29 років 7 місяців 28 днів та з урахуванням періоду роботи позивача з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року, у останньої загальний страховий стаж становить більше 30 років, що є необхідною умовою для застосовування до позивача положень Постанови КМУ від 26.06.2019 року №543 в частині доплати до пенсії у сумі, що не вистачає до 2000,00 грн.
Відтак, з урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови в зарахуванні періоду роботи з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року в Центральній лікарні в м. Кельме, республіка Литва до загального страхового стажу ОСОБА_1 є протиправними.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.07.2019 року згідно з Постановою КМУ від 26.06.2019 року №543 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з врахуванням стажу позивача за період роботи з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року в Центральній лікарні в м. Кельме, республіка Литва.
Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій, тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у сумі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Згідно частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 72-90, 139, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо не зарахування періоду роботи з 01.01.1992 року по 01.09.1993 року в Центральній лікарні в м. Кельме, республіка Литва до її загального страхового стажу ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна