Справа № 540/381/21
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/381/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2020 року №Ф-60216-51,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (далі - відповідач) у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, щодо винесення відносно ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2020 р. №Ф-60216-51;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2020 р. №Ф-60216-51.

Ухвалою від 08.02.2021 р. позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 22.02.2021р. відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримав від ГУ ДПС України у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- 60216-51 від 17 листопада 2020 року про сплату недоїмки у розмірі 6295,30 грн. та пені у розмірі 18 083,96 грн. Стверджує, що визначення вказаної недоїмки є незаконним оскільки, за даними особистого кабінету платника податків, по стану на кінець 2019 року за ФОП недоїмки не обліковувалось. При цьому за період 2020 року позивачем здійснювалися поточні платежі по єдиному внеску у повному розмірі та у встановлені строки (їх зарахування відображається у електронному кабінеті платника), що виключає виникнення недоїмки із єдиного внеску на період 31 жовтня 2020 року.

Також зазначає, що відповідачем вже винесено рішення за яким були визначені суми штрафу та пені, а саме рішення від 05 лютого 2020 року за № . Вказане рішення було оскаржене до Херсонського окружного адміністративного суду справа № 540/1117/20.

04 серпня 2020 року відповідачем відносно ФОП ОСОБА_1 було винесено вимогу про сплату боргу за № Ф-60216-51, до якої знову були внесені суми штрафу та пені. Вказана вимога була оскаржена до Державної податкової служби України та рішенням про результати розгляду скарги від 18 вересня 2020 року за № 28272/6/99-00-06-03-01-06 скарга була задоволена, а вимога від 04 серпня 2020 року за № Ф-60216-51 скасована з причин внесення до загальної суми, що підлягає сплаті включено суми штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, згідно рішення від 05 лютого 2020 року за № , яке оскаржено в судовому порядку, що призвело до завищення суми заборгованості. Аналогічно вказані суми були внесені і до вимоги № Ф-60216-51 від 17 листопада 2020 року, що також призводить до завищення суми заборгованості.

Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.

Відповідач надіслав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що позивачем належним чином не виконувалися вимоги ст. 9 Закону України №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: єдиний внесок за 1-4 квартали 2014 року, 1-4 квартали 2015 року, 1-4 квартали 2016 року. 1-4 квартали 2017 року, 1-3 квартали 2018 року сплачувався з порушенням законодавчо встановленого строку, у зв`язку з чим Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 05.02.2020 №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 5246,64 грн., та пеня у розмірі 19138.24 гривень. Рішенням у справі №540/1117/20, яке набрало законної сили, відмовлено позивачу у скасуванні рішення про застосування штрафних санкцій. Стверджує, що рішенням про результати розгляду скарги від 18.01.2021 №1149/6/99-00-06-02-01-06, ДФС України залишило без змін вимогу про сплату боргу (недоїмки)віл 17.11.2020 №Ф-60216-51 ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крилі та м. Севастополі, а скаргу фізичної особи ОСОБА_1 від 24.11.2020 №б/н - без задоволення.

Вважає спірну вимогу правомірно. Та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 13.05.1999 зареєстрований, як фізична особа- підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, як платник податків.

Із 01.01.2012 позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування 2 група, реєстраційний №9447.

Із 13.05.1999 позивач зареєстрований платником єдиного соціального внеску №. Основний вид діяльності 46.43 - оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

17.11.2020р. відповідачем прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску від 17.11.2020 р. №Ф-60216-51, якою зафіксована наявність недоїмка у розмірі 6295,30 гривень та пеня у розмірі 18 083,96 гривні станом на 31 жовтня 2020 року.

Не погодившись із цією вимогою, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірній вимозі, суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною 1 статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі-Закон №2464-VI).

Положеннями статті 2 Закону №2464-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №2464-VI узяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до ч. 10 ст. 9 Закону № 2464 днем сплати єдиного внеску вважається:

у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа та переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону № 2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону № 2464). Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону № 2464).

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі-Інструкція №449).

Абзацом другим пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Підпункт 2 пункту другого розділу VII Інструкції №449 встановлює, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Як встановлено судом, Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 05.02.2020 № про застосування штрафу 10% за період з 21.01.2014 до 23.05.2018 у розмірі 502,27 гри, штрафу 20% за період з 21.01.2015 до 18.09.2018 у розмірі 4744,37 гри., та нарахування пені (0,1% суми недоїмки) у розмірі 19138,24 гривень.

Вказане рішення оскаржене позивачем у судовому порядку та відповідно до рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24.07.2020р. у справі №540/1117/20 у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 про скасування рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м, Севастополі від 05.02.2020 № відмовлено. Судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 26.08.2020р.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.78 КАС України).

Таким чином, підставою для формування оскаржуваної вимоги від 17.11.2020р. №Ф-60216-51 стала несплата позивачем у встановлені законодавством строки у повному обсязі пені, нарахованої рішенням від 05.02.2020р. №, правомірність якого встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили та визначення суми основного боргу (недоїмки) із ЄСВ.

Щодо суми основного боргу із ЄСВ, суд зазначає, що сума боргу 6295,3 грн, зазначена у спірній вимозі утворилась внаслідок нарахування ЄСВ позивачу як ФОП за здійснення підприємницької діяльності 21.04.2020р. у сумі 2078,12 грн., 20.07.2020р. у сумі 1039,06 грн. та 19.10.2020р. у сумі 3178,12 грн.

Зазначені суми відображені у ІКП.

Також судом встановлено, що позивач своєчасно сплачував задекларовані суми платежами 17.04.2020р. у сумі 2080,0 грн., 20.07.2020р. у сумі 1040,0 грн., 19.10.2020р. у сумі 3180,0 грн., що також відображено в ІКП.

Разом із тим, суд відмічає, що сплачені позивачем суми були спрямовані податковим органом в рахунок погашення уже існуючої заборгованості із штрафних санкцій та пені, що зумовило виникнення боргу по основній сумі ЄСВ.

Суд вважає помилковим посилання позивача на скасування в адміністративному порядку вимоги від 04.08.2020р. № Ф-60216-51 як на підставу для скасування оскарженої вимоги, оскільки рішенням Державної податкової служби України від 18.09.202028272/6/99-00-06-03- 01-06, скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено лише з підстав включення до спірної вимоги штрафу та пені за рішенням, що оскаржене у судовому порядку.

На сьогодні щодо суми пені, включеної до спірної вимоги, що розглядається у даній справі, є рішення суду, що набрало законної сили, тому скасування вимоги від 04.08.2020 р. № Ф-60216-51 не стосується даної справи.

Відтак суд приходить до висновку про правомірність спірної вимоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень податкового органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Разом із тим у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що спірне рішення є правомірним, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення та ст. 9 КАС України, якою визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відповідач обґрунтував та довів доказами правомірність спірного рішення, разом із тим, як доводи позивача про незаконність спірного рішення були спростовані відповідачем та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку із чим у задоволенні позову належить відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, у разі відмови позивачу у задоволенні позову, судові витрати на його користь стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.М. Морська

кат. 111060000