Справа № 160/597/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2021 року Справа № 160/597/21
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивача, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій, з врахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить:
- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку: 27 років стажу судді та у розмірі 90% від суддівської винагороди -227016.00 гривень на підставі довідки Дніпровського апеляційного суду від 20.11.2020 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 23.11. 2020 року.
- Допустити виплату Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 різниці між фактично виплаченими сумами з 23.11.2020 та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до негайного виконання.
- В порядку судового контролю зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання його рішення за цим адміністративним позовом строком в один місяць від дня його ухвалення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона з 23.11.2020 року є суддею у відставці та отримує довічне грошове утримання в розмірі 60% від розміру грошового забезпечення. Разом з тим, відповідачем не вірно обраховано стаж позивача, що підлягає до врахування до стажу, що визначає відсоток довічного грошового утримання та не зараховано до стажу періоду роботи на посаді юрисконсульта. Крім того, позивачем зазначено, що оскільки право на вихід у відставку вона набула за час дії старого законодавства, то відповідно довічне грошове утримання повинно бути призначено за правилами, що діяли на той час, а саме у розмірі 90% від грошового забезпечення судді працюючого на відповідній посаді. За таких обставин, вважає протиправною відмову у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання в розрахунку з 60% від розміру грошового забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
15.03.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнає позовну заяву, вважає її необґрунтованою та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що відсоток для розрахунку довічного грошового утримання визначений відповідно до законодавства, що діяло на момент виходу у відставку. Період роботи юрисконсультом не підлягає до врахуванню у суддівський стаж, оскільки це не передбачено чинним на момент виходу в відставку законодавством.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 17.11.2020 року №3127/0/15-20 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Дніпровського апеляційного суду у відставку.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 23.11.2020 року отримує довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 60% грошового забезпечення.
Так, згідно матеріалів справи, позивач працювала з 13.03.1992 до 28.03.1995р. на посаді юрисконсульта шахти «Олександр-Захід» Артемівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля, Донецької області.
3 03.04.1995 року до 14.01.2002 року займала посаду судді Центрально-Міською районного суду міста Горлівки Донецької області (тривалість стажу 6 років 9 місяців 12 днів).
З 15.01. 2002 року до 26.06.2015 року працювала на посаді судді Апеляційного суду Донецької області (тривалість стажу складає 13 років 5 місяців 12 днів).
Суддею Апеляційного суду Дніпропетровської області працювала з 30.06. 2015 року до 21.10. 2019 року (тривалість стажу складає 4 роки 3 місяці 22 дні), суддею Дніпровського апеляційного суду працювала з 22.10.2019 року до 20.11.2020 року (тривалість стажу складає 1 рік 1 місяць 29 днів).
Таким чином, відповідачем відсоток довічного грошового утримання розрахований виходячи зі стажу 25 років 07 місяців.
Не погоджуючись з розрахунком довічного грошового утримання позивач в грудні 2020 року звернулась до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області з заявою, в якій просила навести доводи на обґрунтування призначеного щомісячного довічного грошового утримання їй, як судді у відставці та просила прийняти рішення про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання з 23.11.2020 року в розмірі 90% суддівської винагороди.
Позивачем встановлено, що під час розрахунку стажу, пенсійним фондом не враховано період роботи з 13.03.1992 до 28.03.1995р. на посаді юрисконсульта шахти «Олександр-Захід» Артемівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля Донецької області.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Під час перебування позивача на посаді судді та на час її звільнення у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ (в редакції від 5 серпня 2018 року), зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12 липня 2018 року № 2509-VІІІ ( надалі Закон N 1402-VІІІ в редакції від 5 серпня 2018 року).
У відповідності частини 1 статті 116 Закону № 140-VІІІ в редакції від 5 серпня 2018 року, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати у відставку.
Статтею 137 Закону N 1402-VІІІ в редакції від 5 серпня 2018 року визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Зазначена норма закону будь-яких обмежень щодо дії у часі не містить і пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.
Абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновку, що суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.
Водночас, частина перша статті 7 Закону № 2862-ХІІ, яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який мав стаж роботи в галузі права не менш як три роки.
З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2862-XII на день їх обрання.
Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку додатково двох років роботи в галузі права (юрисконсультом).
Такий висновок наведено і у спільному листі від 05.11.2018 голови Вищої ради правосуддя І.Бенедисюка, в.о. голови Верховного Суду Б.Львова, голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України С.Козьякова, в.о. голови Ради суддів України А.Жука, голови Державної судової адміністрації України З.Холоднюка, ректора Національної школи суддів України М.Оніщука «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді», адресованого апеляційним та місцевим судам.
Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 20.12.2018 року у справі №9901/812/180.
Cтаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 вказав що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. за № 4-рп/2016, щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправним відмову ГУ ПФУ врахувати до стажу судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання періоду роботи на посаді юрисконсульта; зобов`язати врахувати його та здійснити відповідний перерахунок суддівського стажу та відповідно розміру довічного грошового утримання.
Разом з тим, суд вважає помилковим посилання позивача на те, що такий перерахунок має бути здійснений, виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді.
Так, позивач у позові просить здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі ч. 4 статті 142 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
При цьому суд вважає необхідним зазначити, що вищезазначена норма закону не звужує зміст та об`єм гарантій незалежності судді, у тому числі і судді у відставці.
Так, враховуючи вищезазначене суд вважає, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, такий перерахунок повинен здійснюватися виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, який визначено довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, яка видана Дніпропетровським апеляційним судом, а відсотковий розмір повинен бути визначений відповідно до ч. 3 статті 142 Закону №1402-VIII.
Приймаючи до уваги, що вищевказана норма неконституційною не визнавалась, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 вийшла у відставку в листопаді 2020 року та їй довічне грошове утримання було призначене в листопаді 2020 року, тому дана вимога не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до частини 2 статті 2 К АС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Щодо вимоги допустити Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплату на користь ОСОБА_1 різниці між фактично виплаченими сумами з 23.11.2020 та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до негайного виконання, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його ухвалення, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів позивача.
Перелік судових рішень, які виконуються негайно, визначений статтею 371 Кодексу адміністративного судочинства України.
Негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України).
В даному випадку позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці
На підставі викладеного, заявлене клопотання задоволенню не підлягає.
Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання його рішення за цим адміністративним позовом строком в один місяць від дня його ухвалення, суд зазначає наступне.
В силу положень частини 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Зазначене є правом суду, а не обов`язком.
Наведені процесуальні приписи не є імперативними, передбачають диспозитивну поведінку суду щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Суд наголошує на тому, що відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Позивачем не обґрунтовано необхідність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, а з матеріалів справи не вбачається об`єктивних обставин, які б викликали сумнів щодо добровільного виконання відповідачами рішення суду у цій справі.
За наведених обставин, клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання його рішення за цим адміністративним позовом строком в один місяць від дня його ухвалення задоволенню не підлягає.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 5,72, 77,241, 243-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку: 27 років стажу судді та у розмірі 64% від суддівської винагороди -227016.00 гривень на підставі довідки Дніпровського апеляційного суду від 20.11.2020 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 23.11. 2020 року.
В задоволенні решти позовних вимог,- відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 23.04.2021 р.

Суддя О.М. Неклеса