Справа № 120/8416/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

23 квітня 2021 р. Справа № 120/8416/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до: Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ - 00034022, проспект Повітрофлотський, будинок 6, м. Київ, 03168) про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що в період з 25.11.2016 по 27.12.2016 та з 17.01.2017 по 11.04.2017 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції в складі військової частини НОМЕР_2 . При виконанні обов`язку військової служби 10.04.2017 позивач отримав наскрізне вогнепальне поранення м`яких тканин внаслідок ведення снайперського вогню з боку незаконних військових формувань.

13.05.2020 Обласною медико соціальною експертною комісією № 2 Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. З метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я, як інваліду ІІІ групи, позивач направив до відповідача відповідні документи.

Протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 120 від 20.08.2020 позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням групи інвалідності понад дворічний термін, після встановлення часткової втрати працездатності.

Не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи його протиправним, оскільки порушує його законні права та інтереси, позивач з метою його скасування звернувся із цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 11.01.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

01.02.2021 на адресу суду надйшов відзив на адміністративний позов за змістом якого відповідач заперечує щодо задоволення вимог. Зазначено, що за змісом статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога (далі - Допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно Законом мають право на її отримання. Проте, відповідач вказує, що право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. У спірному випадку дана умова не дотримана, оскільки між встановленням позивачу ступеня втрати працездатності (08.05.2018) та ІІІ групи інвалідності (13.05.2020) минуло більше двох років.

У своїх твердженнях відповідач покликається на практику Верховного Суду, зокрема на постанову від 02.12.2020 за наслідками розгляду справи №1.380.2019.006957 де Судова Палата дійшла висновку, що дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності) внаслідок травми або захворювання. Отже, у разі встановлення групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, виплата одноразової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулись, не здійснюється.

31.03.2021 до суду надішла відповідь на відзив у якій представник позивача не погоджується із позицією відповідача. Вказує, що судова практика з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги не є сталою, оскільки наявні діаметрально різні позиції Верховного Суду щодо тлумачення однієї і тієї ж норми права. Крім того, звернуто увагу, що рішення Верховного Суду №1.380.2019.006957 не є рішенням Великої Палати Верховного Суду та не є рішенням у зразковій справі, тому покликання відповідача на дану постанову як на джерело права та єдине вірне застосування норм, що регулюють спірні правовідносини, на думку представника позивача, не є виключним. Напротивагу цьому, наводиться перелік постанов Верховного Суду у яких сформований протилежний висновок того, що встановлення інвалідності після встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є самостійною підставою для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки встановлення інвалідності відбулось вперше, а тому положення щодо виплати допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми та обмеження такої виплати дворічним строком до спірних правовідносин не застосовується.

Ухвалою суду від 01.04.2021 судом відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, та в задоволенні клопотання про участь представника у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Інших заяв та клопотань на адресу суду не надходило, строк для їх подання вичерпався, а відтак, суд розглядає справу за доказами, що міститься в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 19.10.2017. В період з 25.11.2016 по 27.12.2016 та з 17.01.2017 по 11.04.2017 приймав безпосередню участь в антитерористичній операції в складі військової частини НОМЕР_2 , що не заперечується відповідачем та доводиться матеріалами справи. При виконанні обов`язку військової служби 10.04.2017 позивач отримав наскрізне вогнепальне поранення м`яких тканин внаслідок ведення снайперського вогню з боку незаконних військових формувань.

З 11.04.2017 по 14.04.2017 позивач проходив лікування у Дніпропетровському військовому госпіталі Міністерства оборони України (в/ч НОМЕР_4 ), що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення № 2336 від 14.04.2017 (а.с. 16-17).

В подальшому, позивач неодноразово лікувався в наслідок отриманого поранення в наступні періоди: з 18.05.2017 по 09.06.2017; з 11.08.2017 по 21.08.2017; з 22.08.2017 по 11.09.2017 (а.с. 18-24).

Протоколом засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій травм, каліцтв № 50 від 02.02.2018 було підтверджено, що в наслідок отримання поранення, ТАК, пов`язаного із захистом Батьківщини, у ОСОБА_1 виникло захворювання ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 24).

08.05.2018 внаслідок поранення, на підставі акту огляду МСЕК № 10453, рішенням Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії №2 ОСОБА_1 було встановлено 25% (двадцять п`ять відсотків) втрати працездатності без встановлення інвалідності, що підтверджується довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 030094 (а.с. 25).

Позивач неодноразово проходив лікування наслідків поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини у Військово - медичному клінічному центрі Центрального регіону в наступні періоди: з 20.03.2019 по 03.04.2019, з 07.08.2019 по 20.08.2019, з 03.02.2020 по 14.02.2020, з 13.03.2020 по 24.03.2020, що підтверджується виписними епікрізами № 3390, 8644,1427, 3285.

24.03.2020 Госпітальною військово-лікарською комісією хірургічного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_2 від 12.03.20202 № 196, було проведено медичний огляд ОСОБА_1 з метою визначення ступеня придатності до військової служби та встановлено, що Позивач непридатний до військової служби, внаслідок поранення та захворювання, ТАК, пов`язаного з захистом Батьківщини.

Внаслідок отримання поранення та в подальшому набуття захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, яке привело до стану непридатності до військової служби 13.04.2020 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби за станом здоров`я відповідно до наказу №14-рс, а 15.04.2020 наказом командира військової частини виключено із списків особового складу.

13.05.2020 Обласною медико соціальною експертною комісією № 2 Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. З метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я, як інваліду ІІІ групи, позивач направив до відповідача відповідні документи.

Протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 120 від 20.08.2020 позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги.

Відмова мотивована тим, що заявнику група інвалідності встановлена понад дворічний термін після встановлення ступеню втрати працездатності, а відповідно до статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок №975) у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової допомоги здійснюється за умови якщо зміна відбуласья протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до ст. 41 Закону № 2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві.

Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), стаття 1 якого, зокрема, передбачає, що соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 16 Закону №2011-XII зокрема встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З 01.01.2014 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено статтею 16-3 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VI), п. 4 якої встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) частину 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 335 від 18.05.2017 - застосовується з 1 січня 2017 року) (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

За приписами пункту 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Щодо доводів представника позивача, що встановлення інвалідності після встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є самостійною підставою для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки встановлення інвалідності позивачу відбулось вперше, то суд їх вважає помилковими, оскільки як вказав ВС у постанові від 02.12.2020 за наслідками розгляду справи №1.380.2019.006957, встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати ОГД.

З приводу аргументів представника позивача про наявність іншої позиції та про відсутність єдиного підходу Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, то суд їх відхиляє з огляду на те, що аналіз наступних у часі рішень Верховного Суду свідчить про те, що Верховним Судом змінено зазначену правову позицію.

Так, зокрема у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №825/1380/18, від 29 квітня 2020 року у справі №120/3358/19-а та від 28 травня 2020 року у справі №240/10373/19, Верховний Суд сформулював такий висновок: встановлення інвалідності після встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є самостійною підставою для виплати одноразової грошової допомоги, встановлення інвалідності відбулось вперше, а тому положення частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (щодо виплати допомоги з врахуванням раніше виплаченої суми та обмеження такої виплати дворічним строком) до спірних правовідносин не застосовуються.

Водночас, у постановах від 20 лютого 2020 року у справі №806/714/18, від 04 березня 2020 року у справі №240/5688/18, від 17 червня 2020 року у справі №0640/3968/18, Верховний Суд застосував до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та дійшов протилежного висновку, встановивши, що фактично позивач має право на виплату допомоги з врахуванням раніше виплаченої суми та обмеження такої виплати дворічним строком.

Враховуючи наявність можливості зміни окремих правових позицій та роль висновків Верховного Суду у забезпеченні єдності судової практики, суд при вирішенні спірного питання враховує останні актуальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, якими врегульовано це питання.

Разом з тим, за наслідками розгляду справи №1.380.2019.006957, виходячи з чинного на час виникнення спірних правовідносин правового регулювання, зроблено висновки, зокрема встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату ОГД з урахуванням раніше виплаченої суми.

Верховний Суд у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 зазначив наступне: «Дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.

Також Верховний Суд, вказав на таке, що ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату ОГД, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.

Тобто висновок про погіршення стану здоров`я після спливу двох років з часу первинного встановлення факту.

Натомість відповідно до матеріалів цієї справи суд встановив таке.

Так, 08.05.2018 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що сталося 10.04.2017 (довідка серії 12 ААА №030094, що видана на підставі Акту МСЕК №10453) (а.с. 25-26).

24 березня 2020, тобто в межах двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, госпітальна військово-лікарська комісія хірургічного профілю Військово-медичного клінічного центру Ценрального регіону провела медичний огляд позивача.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №211 позивач перебував на обстеженні та лікуванні у 66 ВМГ з 11.04.2017 по 12.04.2017; у військовій частині НОМЕР_4 з 12.04.2017 по 14.04.2017; у ВМКЦ ЦР з 18.05.2017 по 09.06.2017; з 11.08.2017 по 21.08.2017; у ЦВ клінічному санаторію "Хмільник" з 22.08.2017 по 11.09.2017; у ВМКЦ ЦР з 20.03.2019 по 03.04.2019, з 07.08.2019 по 20.08.2019, з 13.01.2020 по 24.01.2020, з 03.02.2020 по 14.02.2020, з 20.02.2020 по 28.02.2020, з 13.03.2020 по 24.03.2020.

Відповідно до п. 11-13 свідоцтва про хворобу №211 зазначено, що результати спеціальних досліджень (рентгенологічних, лабораторних, інструментальних та інших), діагноз і постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення, каліцтва, контузії: поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини; захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Наслідки вогнепального кульового наскрізного поранення лівого плечевого суглобу (10.04.2017).

На підставі статей 76б, 78в графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Вказане вище свідоцтво про хворобу затверджено Регіональною ВЛК 03.04.2020.

13.04.2020 старшого солдата ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_2 звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я).

Відповідно до довідки акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ за №828611, на підставі акту огляду МСЕК №10411 від 13.05.2020 ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності.

Отже, всі вищезазначені докази вказують на те, що стан здоров`я позивача погіршувався в межах двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, а не після спливу двох років, а відтак висновок відповідача, що позивач втратив право на виплату ОГД, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми, не може вважатися правомірним.

З приводу стану здоров`я вказує і свідоцтво про хворобу №211, де зазначено коли позивач перебував на лікуванні після поранення, а саме з 11.04.2017 по 12.04.2017; у військовій частині НОМЕР_4 з 12.04.2017 по 14.04.2017; у ВМКЦ ЦР з 18.05.2017 по 09.06.2017; з 11.08.2017 по 21.08.2017; у ЦВ клінічному санаторію "Хмільник" з 22.08.2017 по 11.09.2017; та після первинного встановлення факту ушкодження здоров`я на обстеженні та лікуванні - у ВМКЦ ЦР з 20.03.2019 по 03.04.2019, з 07.08.2019 по 20.08.2019, з 13.01.2020 по 24.01.2020, з 03.02.2020 по 14.02.2020, з 20.02.2020 по 28.02.2020, з 13.03.2020 по 24.03.2020.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

З аналізу наведеної норми вбачається, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Отже, за матеріалами справи, проведення повного обстеження та лікування здійснювалось з 20.03.2019 по 03.04.2019, з 07.08.2019 по 20.08.2019, з 13.01.2020 по 24.01.2020, з 03.02.2020 по 14.02.2020, з 20.02.2020 по 28.02.2020, з 13.03.2020 по 24.03.2020 - день висновку Госпітальної військово-лікарської комісії хірургічного профілю Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону.

Разом з тим, проведення медико-соціальної експертизи, за результатами якої складено акт огляду МСЕК, датою якого є 13.05.2020.

Отже, відповідач покликається саме на довідку МСЕК, яка видана поза межами дворічного строку, тобто 13.05.2020, а не 08.05.2020, що становить шість днів поза межами цього строку.

При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до Постанови КМУ від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19" на території України запроваджено карантинні заходи. З метою забезпечення запровадження на території України протиепідемічних та карантинних заходів, Міністерство охорони здоров`я України рекомендувало обмежити проведення засідань медико-експертними комісіями на визначений законодавством термін.

Отже такі особливості цього періоду не можна залишити поза увагою, та враховуючи, що первинно позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 08.05.2018, а ІІІ групу інвалідності 13.05.2020, в ході двох років позивач систематизно проходив обстеження та лікування, то суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги з врахуванням раніше виплаченої суми, а не як просить позивач в зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності вперше, що, на думку останнього, є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги.

З такими аргументами суд не погоджується, оскільки ст. 16-3 Закону №2011- ХІІ як на час встановлення позивачу ступеня втрати працездатності, так і на час встановлення групи інвалідності, передбачає якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, висновки відповідача про відсутність правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із закінченням дворічного строку після встановлення позивачу відсотка втрати працездатності, на думку суду, є необгрунтованими.

Інші підстави для відмови у призначені позивачу одноразової грошової допомоги в рішенні комісії Міністерства оборони України не наведені.

За таких підстав суд приходить до висновку, що спірне рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум не відповідає критеріям, що визначені статтею 2 КАС Україи: зокрема, критеріям законності та обгрунтованості, а відтак - є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з того, що відповідно до положень Порядку №975 виплаті одноразової грошової допомоги передує її призначення Міністерством оборони України. Спір між сторонами виник саме щодо призначення такої допомоги, а тому позовна вимога щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги є передчасною та задоволенню не підлягає.

Отже, порушене право позивача належить захистити шляхом зобов`язання Міністерства оборони України призначити позивачеві одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, з урахуванням виплачених сум.

За наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому витрати, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 КАС України, у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 17 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 20.08.2020 №120 про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, з урахуванням попередніх виплат.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ); Міністерство оборони України (код ЄДРПОУ - 00034022, проспект Повітрофлотський, будинок 6, м. Київ, 03168)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна