Справа № 640/31686/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2021 року м. Київ №640/31686/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

суддів Донця В.А.

Чудак О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Кабінету Міністрів України Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради
провизнання протиправними та нечинними постанов Кабінету Міністрів України та зобов`язати вчинити певні дії

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, Управління праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради, в якому просив:

-визнати незаконними та нечинними постанови Кабінету Міністрів України:

-№141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»,

-№223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»,

-№170 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»,

-№237 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»,

-№112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»;

-визнати бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 2020 роки протиправною;

-зобов`язати здійснити перерахунок і виплатити за період з 2016 по 2020 роки недоотриманої щорічної грошової допомоги до 5 травня, яка передбачена частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції 1998 року у сумі 29207 гривень.

Позовні вимоги мотивовані посиланням, зокрема, на рішення Конституційного Суду України №3-р/2020, яким окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, яким надавалося право Кабінету Міністрів України своєю постановою обмежувати дію окремих Законів України щодо фінансового забезпечення, визнано неконституційним.

Відтак, на думку позивача, при прийнятті оскаржуваних постанов Кабінет Міністрів України перевищив свої повноваження та суттєво обмежив дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як наслідок, зважаючи на постанови Кабінету Міністрів України №141, 223, 170, 237, 112, позивач недоотримав за 2016 2020 роки щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 29207 гривень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Відповідач 1, Кабінет Міністрів України, надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог.

Так, представник відповідача 1 зауважив, що положеннями статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів державної влади, інших суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до преамбули Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року (далі Закон №3551-XII) цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Частиною п`ятою статті 12 Закону №3551-XII визначено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України (Статтю 12 доповнено частиною згідно із Законом №367-XIV
від 25.12.1998; в редакції Закону №107-VI від28.12.2007 зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду №10-рп/2008 від 22.05.2008, щодо дії частини п`ятої статті 12 додатково див. Закони №3235-IV від 20.12.2005, №489-V від 19.12.2006, Рішення Конституційного Суду №6-рп/2007 від 09.07.2007).

У відповідності з положеннями частини п`ятої статті 12 Закону 3551-XII Кабінет Міністрів України приймав оскаржувані постанови на відповідний рік у межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

На думку відповідача позивач фактично не погоджується із змінами, які внесені до частини п`ятої статті 12 Закону 3551-XII. Однак ці зміни не визнавались неконституційними, а відтак є суб`єктивною думкою позивача, що Кабінет Міністрів України, приймаючи оскаржувані постанови діяв всупереч норм Конституції України та Закону України 3551-XII.

Щодо відповідача 2, то звертаючись до суду із заявленим позовом позивач в якості цього відповідача вказав Управління праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради. В той же час позовні вимоги звернуті до Департаменту праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради, бездіяльність якого позивач просив визнати протиправною.

Саме Департамент праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради надав відзив на позовну заяву позивача, в якому, окрім свого відношення до позову, вказав на своє правонаступництво з 16 травня 2017 року, внаслідок ліквідації Управління праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради. Відповідно, належним відповідачем 2 за заявленим позовом ОСОБА_1 є Департамент праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради.

Відповідач 2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, наголосив на пропуску позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Спірні правовідносини стосуються, зокрема, невиплати допомоги до 5 травня за період з 2016-2020 роки, а позивач звернувся до суду лише 15 грудня 2020 року.

Виплата допомоги до 5 травня є періодичним платежем, який виплачується щорічно, отже отримавши у відповідному році допомогу за встановленим розміром і в разі незгоди позивач мов можливість оскаржити рішення чи дії у встановлений законом строк.

Щодо виплати допомоги до 5 травня, то позивачу як учаснику бойових дій остання виплачена у 2018-2019 роках відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №170 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та №237 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Позиція Департаменту узгоджується із правовою позицію Верховного Суду, зокрема у постановах від 07 березня 2018 року по справі №348/2100/16-а, від 19 червня 2018 року по справі №459/2783/17, від 22 серпня 2018 року по справі №550/1131/17, від 13 червня 2019 року по справі №564/189/17.

Щодо посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, то вказане рішення набуло чинності лише 27 лютого 2020 року, а тому прийняття зазначеного рішення не змінює правових відносин, що мали місце у 2018-2019 роках.

19 березня 2020 року військовою частиною НОМЕР_1 м. Маріуполя Донецької області на адресу Департаменту були надані списки за №367 з метою організації роботи щодо здійснення виплати разової грошової допомоги до 5 травня, у яких ОСОБА_1 зазначений з розміром разової грошової допомоги 1390,00 грн.

Враховуючи зазначене Департаментом були перераховані кошти на спеціальний рахунок військової частини НОМЕР_1 м. Маріуполя Донецької області для подальшого зарахування на особистий рахунок позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, враховуючи доводи, пояснення і заперечення сторін, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

За приписами статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Частиною першою статті 117 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (частина 2 вказаної норми).

Так, позивач оскаржує постанови Кабінету Міністрів України:

-№141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»,

-№223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»,

-№170 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»,

-№237 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»,

-№112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади встановлено статтею 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини третьої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

В цьому контексті також необхідно зазначити, що за усталеними в теорії права підходами, межі дії нормативних актів чи їх окремих положень визначаються певними критеріями (параметрами), зокрема, часовими вимірами.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого1999 у справі №1-7/99 дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності.

При цьому, усі нормативно-правові акти за вказаним критерієм (тривалістю їх дії), поділяють на два види: акти з невизначеним строком дії, тобто для яких не встановлений кінцевий момент їх дії; акти тимчасової дії, тривалість якої залежить від різних заздалегідь визначених обставин.

Оскаржувана позивачем постанова №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлювала виплату разової грошової допомоги до 5 травня лише у 2016 році, відтак її чинність обмежена 2016 роком.

Постанова №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлювала виплату разової грошової допомоги до 5 травня лише у 2017 році, відтак її чинність обмежена 2017 роком.

Постанова №170 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлювала виплату разової грошової допомоги до 5 травня лише у 2018 році, відтак її чинність обмежена 2018 роком.

Постанова №237 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлювала виплату разової грошової допомоги до 5 травня лише у 2019 році, відтак її чинність обмежена 2019 роком.

Постанова №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлювала виплату разової грошової допомоги до 5 травня лише у 2020 році, відтак її чинність обмежена 2020 роком.

Отже, дія спірних нормативних актів у часі завершилась з визначеного у них моменту припинення їх дії завершенням року, на який розповсюджувалась його дія, а відтак такі акти фактично втратили чинність станом на час розгляду і вирішення спору в суді.

За таких обставин предмет спору у межах спірних правовідносин відсутній.

Разом з тим, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів зазначає про процесуальну неможливість визнання спірних актів відповідача нечинними (протиправними) (та їх скасування як просить позивач), оскільки вони припинили свою дію та, відповідно, втратило свою юридичну силу (юридичну значимість), а отже обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, враховуючи фактичні обставини справи за наслідками їх офіційного з`ясування судом, не призведе до поновлення порушених, на думку позивача, його прав та інтересів.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов Кабінету Міністрів України задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог визнати бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 2020 роки протиправною та зобов`язати здійснити перерахунок і виплатити за період з 2016 по 2020 роки недоотриманої щорічної грошової допомоги до 5 травня, яка передбачена частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції 1998 року у сумі 29207 гривень, суд вказує на наступне.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити. Бездіяльність - це, як правило, пасивна поведінка.

Зі змісту позову вбачається, що позивач допущену відповідачем 2 бездіяльність щодо не перерахунку і виплатити за період з 2016 по 2020 роки недоотриманої щорічної грошової допомоги до 5 травня, пов`язує з ухваленням Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, яким Суд визнав таким, що не відповідає Конституції України окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, втратило чинність з 27 лютого 2020 року.

Відповідно, саме з 27 лютого 2020 року у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XlV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня учасникам бойових дій як п`ять мінімальних пенсій за віком.

Згідно частини першої статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року 1638 гривень.

Отже з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій у 2020 році становить 8190,00 грн. (1638,00 грн. х 5).

Виплата позивачу в 2020 році разової грошової допомоги у сумі 1390 грн. не відповідає статті 12 Закону №3551-ХІІ та свідчить про порушення його прав на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Таким чином сума недоотриманих позивачем коштів у 2020 році становить 6800 грн.

При розгляді даної адміністративної справи суд ураховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рішенні від 29 вересня 2020 року у справі №440/2722/20.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Враховуючи, що з 27 лютого 2020 року у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XlV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня учасникам бойових дій як п`ять мінімальних пенсій за віком, що у 2020 році становив 8190,00 грн, - перерахування відповідачем 2 19 березня 2020 року позивачу лише 1390 грн порушує право останнього на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Відтак, відповідачем 2 в частині не донарахування позивачу за наслідками втрати чинності з 27 лютого 2020 року окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, суми у розмірі 6800 грн разової допомоги до 5 травня, є протиправною бездіяльністю відповідача 2.

Як наслідок, є необхідним зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Таким чином позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради в частині не донарахування та виплати ОСОБА_1 недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 6800 грн. та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги підлягають задоволенню судом.

Разом з тим, позовні вимоги в частині визнати бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 2019 роки протиправною та зобов`язати здійснити перерахунок і виплатити за період з 2016 по 2019 роки недоотриманої щорічної грошової допомоги до 5 травня задоволенню не підлягають, оскільки виплати позивачу грошової допомоги до 5 травня у 2016 2019 роках здійснювались у відповідності до чинних на той час постанов Уряду: - №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», - №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», - №170 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», - №237 «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а також чинного положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачала, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене вище, підстави для перерахунку та виплати позивачу недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2016 2019 роки відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України та Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради в частині ненарахування та виплати ОСОБА_1 недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 6800 грн. та зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 6800 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Шейко Т.І.

Судді Донець В.А.

Чудак О.М.