Справа № 120/2433/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

закриття провадження у справі

м. Вінниця

19 квітня 2021 р. Справа №120/2433/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 звернувся її представник Шевчук Андрій Анатолійович до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивачки зазначив, що його довірительці на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0296, що розташована на території Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області.

03 березня 2021 року позивачці стало відомо про те, що на виконанні у органах державної виконавчої служби перебував виконавчий лист №127/11683/14-ц, що виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 15 січня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору від 22 травня 2008 року в розмірі 107458,70 доларів США, що еквівалентно 1250819,25 гривень та 3654,00 гривень судового збору.

У зв`язку із цим представником позивача надіслано до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) запит із проханням надати інформацію про наявні виконавчі провадження, які стосуються ОСОБА_1

12 березня 2021 року на вказаний запит надійшла відповідь, у якій повідомлено про те, що 12 серпня 2016 року на виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надійшов виконавчий лист №127/11683/14-ц, що виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 15 січня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору від 22 травня 2008 року в розмірі 107458,70 доларів США, що еквівалентно 1250819,25 гривень та 3654,00 гривень судового збору на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк". 29 липня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відтак, позивачці стало відомо про те, що в рамках виконавчих проваджень серії ВП №51913581 та №47747998 державними виконавцями Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області та Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) накладено арешт на належну їй на праві власності земельну ділянку.

На думку представника позивача, завершуючи виконавчі провадження, державні виконавці повинні були зняти накладений арешт на земельну ділянку, що належить позивачці, проте цього не зробили.

З метою зняття арешту із земельної ділянки представник позивачки звернувся з позовом до адміністративного суду із вимогами визнати протиправною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо незняття арештів та заборон на відчуження з майна позивачки, які були накладені 04 червня 2015 року відповідно до постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Летути І.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної в рамках виконавчого провадження №47747998, та 18 червня 2020 року відповідно до постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Кулявця О.С. про арешт майна боржника, винесеної в рамках виконавчого провадження №51913581, які були відкриті на підставі виконавчого листа №127/11683/14-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 15 січня 2015 року, а також скасувати такі арешти та зобов`язати відповідача зняти накладені арешти.

Ухвалою від 29 березня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Визначаючись з приводу того, чи належить розглядати даний спір в порядку адміністративного судочинства, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що фраза "суд, встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах встановлено Кодексом адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Частиною 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення поняття суб`єкта владних повноважень наведене у пункті 7 частини 1 статті 4 КАС України, згідно з якою під таким розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Суд враховує, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.

Так, відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише в разі відсутності іншого судового порядку оскарження. Якщо ж законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності зазначених осіб, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Так і ж висновки викладені і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №826/12964/17.

Водночас, нормативно-правовим актом, який врегульовує особливості здійснення виконавчого провадження, є Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII).

Частиною 1 статті 74 Закону №1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом із тим, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина 2 статті 74 Закону №1404-VIII).

Відтак, розгляд справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є за своєю правовою суттю формою судового контролю за виконанням постановленого судового акту, а відтак, має здійснюватись саме тим судом, який постановив рішення у справі та видав виконавчий лист, зокрема за винятком випадків, встановлених частиною 2 статті 74 Закону №1404-VIII.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі №814/1727/16 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні. Спірні питання які виникають з певними учасниками виконавчого провадження, відносно рішень, дій чи бездіяльності держвиконавця, які ним вчиняються (не вчиняються) на виконання судового рішення, може бути оскаржено такими особами лише до того суду, який видав такий виконавчий документ. Така юрисдикційна визначеність суду стосовно розгляду спору пов`язаного з таким виконавчим провадженням, є безумовною та виключною підсудністю.

Відтак, за загальним правилом сторони виконавчого провадження, їхні представники та прокурор можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду відповідної юрисдикції, яким видано виконавчий лист. Разом з цим інші учасники виконавчого провадження можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби до адміністративного суду.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 808/8368/15.

Як свідчать обставини справи, в рамках виконавчих проваджень серії ВП №51913581 та №47747998 державними виконавцями Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області та Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) накладено арешт на належну ОСОБА_1 на праві власності земельну ділянку.

При цьому, такі виконавчі провадження здійснювалися щодо виконання виконавчого листа №127/11683/14-ц, що виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 15 січня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору від 22 травня 2008 року в розмірі 107458,70 доларів США, що еквівалентно 1250819,25 гривень та 3654,00 гривень судового збору.

Отже, позивачем оскаржується бездіяльність державних виконавців Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області та Центрального відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), що допущені в межах виконавчих проваджень, які здійснювалися з примусового виконання виконавчого листа, що виданий Вінницьким міським судом Вінницької області за результатами розгляду цивільної справи. Разом із тим, ОСОБА_1 визначена боржником у виконавчому документі, тобто є стороною виконавчого провадження.

На переконання суду, таку справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, адже позивачем оскаржується бездіяльність органів державної виконавчої служби, що допущена при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом за результатами розгляду цивільної справи.

Більше того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі №814/1727/16 касаційний суд висновувався про те, що обставини звернення до суду сторони виконавчого провадження з метою оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, навіть після завершення виконавчого провадження, не наділяє таку особу статусом іншого учасника виконавчого провадження та не змінює статусу цього учасника у вказаному виконавчому провадженні.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, провадження у справі належить закрити.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (частина 1 статті 239 КАС України).

Цивільним процесуальним кодексом України (надалі - ЦПК України) визначено порядок оскарження рішень державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до положень цього Кодексу.

Так, за приписами частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною 1 статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, правила статей 447, 448 ЦПК України встановлюють інший порядок судового оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого судом за результатами розгляду цивільної справи,

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що оскільки позивачем оскаржується бездіяльність органів державної виконавчої служби, що допущена при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області за результатами розгляду цивільної справи, тому така справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 19, 238, 239, 287 КАС України,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд цієї справи слід здійснювати в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович