Справа № 540/536/21
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/536/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач) , у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості пенсії за віком ОСОБА_1 з 25.08.2017 р. по 30.09.2020 р. у розмірі 137174,63 грн;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість пенсії за віком за період з 25.08.2017 р. по 30.09.2020 р. у розмірі 137174,63 грн.

Ухвалою від 22.02.2021 р. відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Заявою від 22.03.2021р. позивач збільшила позовні вимоги та просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо невиплати заборгованості пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.03.2016р. по 30.09.2020р. у розмірі 168 923, 25 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 заборгованість пенсії за віком за період з 01.03.2016р. по 30.09.2020р. у розмірі 168 923, 25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2014 року ОСОБА_1 зареєструвалася в органах соціального захисту м. Лисичанську Луганської області, як внутрішньо переміщена особа та Управлінням ПФУ м. Лисичанську в Луганській області поновлені виплати пенсійного забезпечення, які проводились до березня 2016 року. Із 01.03.2016р. виплата пенсії зупинена. Станом на цей час, ОСОБА_1 постійно проживає у АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою виданою управлінням праці та соціального захисту населення Суворовського районної у м. Херсоні ради. Позивач 28 серпня 2020 року подала заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про здійснення їй пенсійних виплат за місцем проживання у місті Херсоні. ГУ ПФУ в Херсонській обл. з 01.10.2020 року поновлено нарахування та виплату пенсії за віком, проте, заборгованість пенсії за період з 01.03.2016 року по 31.09.2020 року не виплачено. Тому, 23 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про виплату заборгованість по пенсії. ГУ ПФУ в Херсонській обл. листом від 17.11.2020 року повідомило, що відповідно до розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області від 20.02.2016р. виплату пенсії призупинено з 01.03.2016р. Також відповідач зазначив, що відповідно до ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, враховуючи дату звернення за поновленням пенсії (28.08.2020) сума пенсійних коштів за період з 25.08.2017 по 30.09.2020 складає 137174,63 грн., виплатити зазначену суму пенсійних коштів можливо буде після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Позивач вважає відмову незаконною, оскільки пенсію вона не отримувала не з власної вини, я внаслідок збройного конфлікту та тимчасової окупації території Луганської області, відтак має право на отримання пенсії без обмежень.

Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов повністю.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області. Із 01.03.2016 виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено. 26.08.2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про запит пенсійної справи з УПФУ в м. Лисичанську Луганської області. 26.08.2020 року Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області направлено запит до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області щодо термінового надання пенсійної справи ОСОБА_1 у зв`язку з переїздом до міста Херсона. Із 01.09.2020 позивач перебуває на обліку в Херсонському сервісному центрі Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції на підставі довідки від 26.08.2020 №6523- (за заявою від 26.08.2020), та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 від 09.07.2003. Із урахуванням норм ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та дати звернення із заявою щодо поновлення виплати пенсії, як внутрішньо переміщеній особі (26.08.2020), позивачеві нараховані пенсійні кошти за період з 25.08.2017 по 30.09.2020 року, що підтверджується довідкою про нараховану суму заборгованості.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом міністрів України. На сьогоднішній день зазначений порядок не прийнято. Тому виплата нарахованих пенсійних коштів ОСОБА_1 за період з 25.08.2017 по 30.09.2020 в сумі 137174,63 грн. буде здійснена з урахуванням вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05.11.2014 № 637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 788) після прийняття Кабінетом Міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку. Стверджує, що пенсія за період з 01.03.2016 по 24.08.2017р. відповідачем не нараховувалась, відтак зобов`язання відповідача її виплатити є втручанням у його дискреційні повноваження та не може бути задоволена.

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус внутрішньо перемішеної особи, що підтверджується Довідкою виданою управлінням праці та соціального захисту населення Суворовського районної у м. Херсоні ради від 26.08.2020р. № 6523- та є пенсіонером за віком з 1993 року.

У вересні 2014 року ОСОБА_1 зареєструвалася в органах соціального захисту м. Лисичанську Луганської області, як внутрішньо переміщена особа та Управлінням ПФУ м. Лисичанську в Луганській області поновлені виплати пенсійного забезпечення, які проводились до березня 2016 року.

Із 01.03.2016р. виплата пенсії зупинена.

26.08.2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про запит пенсійної справи з Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області.

26.08.2020 року Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області направлено запит до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо термінового надання пенсійної справи ОСОБА_1 у зв`язку з переїздом до міста Херсона.

З 01.09.2020 позивач перебуває на обліку в Херсонському сервісному центрі Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції на підставі довідки від 26.08.2020 №6523-, та отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 від 09.07.2003.

В поточному режимі пенсія виплачується з жовтня 2020 року, дата виплати 05 число.

23 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській обл. із заявою, в якої просила: повідомити точну дату, місяць, рік, з якого зупинено пенсійні виплати, повідомити з яких причин зупинено здійснення пенсійних виплат та нарахувати і виплатити заборгованість по пенсії.

ГУ ПФУ в Херсонській області листом від 17.11.2020 року № 2100-0202-8/47772 повідомило, що відповідно до розпорядження управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області від 20.02.2016р. виплату пенсії призупинено з 01.03.2016р.

Також, у цьому листі відповідач зазначив, що відповідно до ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, враховуючи дату звернення за поновленням пенсії (28.08.2020) сума пенсійних коштів за період з 25.08.2017 по 30.09.2020 складає 137 174, 63 гри, виплатити зазначену суму пенсійних коштів можливо буде після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Не погодившись із такою відмовою, позивач звернулась до суду.

Надаючи оцінку позиціям сторін у даній справі, суд застосовує наступні правові норми.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з статтею 1 Закон «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), який набрав чинності з 22 листопада 2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно із частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 47 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», яка набрала чинності з 08 жовтня 2014 року, затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пунктами 1 та 2 якого передбачено:

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яка набрала чинності з 26 листопада 2014 року (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 31 грудня 2014 року такої довідки.

08 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яка набрала чинності 14 червня 2016 року, пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування:

Контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Якщо в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб є інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», чергова перевірка у відповідному періоді не проводиться.

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування:

Соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

З вищеописаних норм чинного законодавства слідує, що частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV визначено вичерпний перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду. Цим переліком передбачена можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

У свою чергу постановами Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. № 637 та від 08.06.2016о. № 365 визначено умови призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам: знаходження внутрішньо переміщеної особи на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Відповідач визнав факт необхідності нарахування та виплати позивачці пенсії за період з 25.08.2017р. по 30.09.2020р. у сумі 137174,63 грн., проте відмовив у виплаті, посилаючись на постанову КМУ від 05.11.20114 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», відповідно до якої суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом міністрів України. Враховуючи відсутність такої постанови КМУ нарахована позивачці пенсія не може бути виплачена.

Суд вважає помилковим таке твердження позивача, з огляду на наступне.

Пунктом 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» передбачено: У разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з пунктом 15 цього Порядку соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат. Комісія може прийняти рішення про поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі з місяця припинення таких виплат у разі, коли така особа перебуває у складних життєвих обставинах і з поважних причин не виконала вимоги структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, передбачені пунктами 6 і 7 цього Порядку. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Останнє речення даного пункту, на яке посилається відповідач, доповнене до п. 16 постановою КМУ від 25.04.2018 р. № 335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365", підпунктом 2 пункту 2 якої «… пункти 16 і 18 доповнити реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України."».

Разом із тим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 р. у справі N 640/18720/18 визнано протиправним та нечинним підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. N 335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. N 365" в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 р. у справі N 640/18720/18 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 р. залишено без змін.

Відтак із 07.11.2019р. положення п.16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою КМУ від 08.06.2016 №365, а саме: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України» є нечинним і посилання на нього відповідача є незаконним.

Відтак на сьогодні відсутні законодавчо визначені підстав для невиплати позивачці сум нарахованої пенсії з 25.08.2017р. по 30.09.2020р. у розмірі 137174,63 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення не нарахованої суми пенсії за період з 01.03.2016р. по 24.08.2017р., суд зазначає наступне.

Із викладених вище міркувань, суд вважає, що позивач має право на отримання вказаних сум пенсії, оскільки їх не нарахування та невиплата відбулись без протиправної поведінки позивача, в силу обставин, що не залежали від її волі тимчасової окупації частини Луганської області та проведення антитерористичної операції.

Разом із тим, суд не може перебирати на себе повноваження пенсійного органу по нарахуванню сум пенсії, відтак у цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне захистити право позивача шляхом зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату пенсії за період з 01.03.2016р. по 24.08.2017р.

Суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, рішення суду щодо стягнення заборгованості, підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Частиною 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо невиплати заборгованості з пенсії за віком ОСОБА_1 з 25.08.2017р. по 30.09.2020р. у розмірі 137174, 63 грн. (сто тридцять сім тисяч сто сімдесят чотири грн. 63 коп.)

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, адреса: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії,6) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість з пенсії за віком за період з 25.08.2017р. по 30.09.2020р. у розмірі 137174, 63 грн. (сто тридцять сім тисяч сто сімдесят чотири грн. 63 коп.).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, адреса: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії,6) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) пенсію за період з 01.03.2016р. по 24.08.2017р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, адреса: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії,6) понесені судові витрати у розмірі 1371 (одна тисяча триста сімдесят одна) 74 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, адреса: 73036, м. Херсон, вул. 28 Армії,6) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) суми пенсії за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.М. Морська

кат. 112010201