Справа № 500/3913/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/3913/20 пров. № А/857/5536/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі № 500/3913/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Баранюк А.З.,

час ухвалення рішення 01.02.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 08.02.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, щодо відмови ОСОБА_1 в переході з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пенсію по інвалідності;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 по інвалідності з 14 лютого 2020 року та провести виплату з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернулася до відповідача із заявою про перехід з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пенсію по інвалідності, однак їй у цьому було відмовлено. Однак позивачка вказує на те, що право на вибір пенсії їй гарантовано чинним законодавством, що і слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі № 500/3913/20 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що 14.02.2020 року позивач звернулася із заявою про зміну виду розрахунку по інвалідності, а не із заявою про перехід на пенсію по інвалідністю.

Крім того, апелянт просить врахувати, 31.12.2020 року позивач звернулася із заявою про переведення на пенсію по інвалідністю з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії по віку та 04.01.2021 року позивачку переведено на пенсію по інвалідності.

Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі № 500/3913/20 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що суд не погоджується із твердженням відповідача про те, що 14.02.2020 року позивачка звернулась із заявою про зміну виду розрахунку по інвалідності, а не із заявою про перехід на пенсію по інвалідності та проте, що їй необхідно знову подати до пенсійного органу відповідну заяву, оскільки матеріалами справи підтверджено, а саме листом відповідача від 02.07.2020 №1323-1326/Ш-02/8-1900/20 (аркуші справи 13-14), що 14.02.2020 позивач зверталась до відповідача саме із заявою про переведення на пенсію по інвалідності.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивачці з 01.07.1999 призначено пенсію по інвалідності.

14.02.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою про перехід з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пенсію по інвалідності у зв`язку із встановлення їй інвалідності ІІ групи.

У зв`язку із незадоволенням вказаної заяви позивачка 23.06.2020 звернулася на Урядову гарячу лінію.

За результатами даного звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 02.07.2020 №1323-1326/Ш-02/8-1900/20 повідомило позивачку проте, що розмір її пенсійної виплати становить 1747,08 грн. За інформацією відділу з питань перерахунків пенсі №12 Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити цей вид пенсії їй недоцільно, оскільки розмір пенсійної виплати з урахуванням доплати до мінімальної пенсійної виплати буде меншим, за той, який обчислено на даний час та становитиме 1712,00 грн (аркуші справи 13-14).

08.07.2020 позивачка повторно звернулася на Урядову гарячу лінію.

За результатами даного звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 20.07.2020 №1491-1480/Ш-02/8-1900/20 вказало позивачці про те, що вичерпну відповідь по її зверненні було надано листом від 02.07.2020 №1323-1326/Ш-02/8-1900/20, та продублювало наведену у даному листі інформацію.

30.09.2020 позивачка звернулася до відповідача із заявою, в якій просила повідоми їй чи при зарахуванні періоду навчання в Тернопільському кооперативному технікумі з 01.09.1971 по 28.06.1973 чи збільшиться її страховий стаж, чи доцільно їй переходити на пенсію по інвалідності ІІ групи, чи збільшиться розмір її пенсії, чи потрібно їй писати ще одну заяву для переведення на даний вид пенсії.

У відповідь на вказане звернення відповідач листом від 21.10.2020 №5936-5860/Ш-02/8-1900/20 повідомив, що зарахувати до страхового стажу період навчання у Тернопільському кооперативному технікумі з 01.09.1971 по 28.06.1973 немає підстав, оскільки прізвище в дипломі не співпадає з прізвищем позивачки, а документів про зміну прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " нею не надано.

25.11.2020 позивачка особисто звернулася в громадську приймальню ГУ ПФУ в Тернопільській області, де їй, зокрема, повідомили, що їй ще раз потрібно написати заяву про перехід з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пенсію по інвалідності.

Однак позивач не погоджується із такими діями відповідача тому звернулася до суду із даним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно до ч.1 ст. 43 Закону №1058 перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (ч.1 ст.44 Закону №1058).

Згідно із ч.4 ст. 45 Закону №1058 перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Відповідно до ч.5 вказаної статті документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

При цьому, згідно з п.1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.11.2005 №1566/11846 (далі Порядок №22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до пункту 4.1 розділу IV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 розділу IV Порядку №22-1).

Згідно із пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (пункт 1.7 Порядку №22-1).

Як підтверджено матеріалами справи, позивачці з 01.07.1999 призначено пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком та після встановлення їй інвалідності ІІ групи ОСОБА_1 звернулася 14.02.2020 до відповідача із заявою про перерахунок з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пенсію по інвалідності, однак в здійсненні вказаного перерахунку їй неодноразово було відмовлено.

Обґрунтовуючи свої відмови відповідач вказував на те, що після здійснення перерахунку розмір пенсійної виплати з урахуванням доплати до мінімальної пенсійної виплати буде меншим, за той, який обчислено на даний час.

Апеляційний суд не погоджується із твердженням апелянта про те, що 14.02.2020 року позивачка звернулась із заявою про зміну виду розрахунку по інвалідності, а не із заявою про перехід на пенсію по інвалідності та проте, що їй необхідно знову подати до пенсійного органу відповідну заяву, оскільки матеріалами справи підтверджено, а саме листом відповідача від 02.07.2020 №1323-1326/Ш-02/8-1900/20 (аркуші справи 13-14), що 14.02.2020 позивач зверталась до відповідача саме із заявою про переведення на пенсію по інвалідності.

Крім цього, на погляд суду апеляційної інстанції, системний аналіз змін, внесених до Закону № 1058-ІV, свідчить про те, що з 01 жовтня 2017 року запроваджено автоматичний перерахунок усіх пенсій, у разі її збільшення, та автоматичне переведення пенсії на умовах, передбачених Законом № 1058-ІV.

Виходячи із наведеного, автоматичне переведення на пенсію по інвалідності на умовах Закону № 1058-IV не суперечить нормам чинного законодавства. При цьому Закон не встановлює, що таке переведення є новим призначенням пенсії. За своєю суттю це є перерахунком пенсії, оскільки вид пенсії не змінюється, а змінюється її розмір; для такого перерахунку не вимагається подання нових документів.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що після призначення пенсії позивач не працювала, а отже її страховий стаж та заробітна плата, з якої були сплачені страхові внески, не зазнали змін, і відповідні документи були подані при зверненні позивача за призначенням пенсії та містяться в матеріалах пенсійної справи.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмовляючи позивачці у в перерахунку з пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на пенсію по інвалідності з 14 лютого 2020 року відповідач діяв не в межах та не у спосіб визначений законом, а тому такі дії слід визнати неправомірними.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі № 500/3913/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 21.04.2021 року