Справа № 580/4011/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4011/20 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" про визнання протиправним та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної установи "Черкаська виправна колонія № 62", в якому просив суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову покарань виконувача обов`язків начальника установи начальна арештного дому Державної установи "Черкаська виправна колонія № 62" майора внутрішньої служби Олександра Ющенка про поміщення в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача протиправно поміщено в Дисциплінарний ізолятор строком на вісім діб, оскільки персоналом установи виконання покарань не доведено наявності в його діях ознак дисциплінарного проступку. Крім того, в порушення вимог ст. 135 КВК України, позивача не було вчасно повідомлено про засідання дисциплінарної комісії, а в рішенні комісії відсутні застосовані до нього заходи стягнення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув ніякої уваги на доводи позивача про фактичне поміщення його 25.04.2019 в дисциплінарний ізолятор на підставі, яка не передбачена ч.6 ст.135 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України), за змістом якої в законному порядку такий захід підлягає застосуванню лише в разі доведеного факту перебування у стані наркотичного сп`яніння, а не за підозрою перебування в такому стані. Разом з цим, позивач наголошує, що єдиним нормативним документом, що регулює порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів є Інструкція порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735. Вказаною Інструкцією регламентовано, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності посадової особи, яка її доставила, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Водночас, відносно нього ( ОСОБА_1 ) такий висновок відсутній. Наголошує, що з урахуванням приписів ст. 131-1 КВК України саме персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, заходів стягнення.

Отже, оскільки відносно нього персоналом ДУ «Черкаська виправна колонія» не доведено ознаки дисциплінарного проступку у встановленому законодавством порядку, позивач стверджує, що оскаржувана постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер УВК є протиправною та підлягає скасуванню. Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року та на підставі ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.07.2020 старшим інспектором ВСВПР подано рапорт начальнику державної установи - начальнику арештного дому "Черкаська виправна колонія № 62" №719, згідно якого 30.07.2020 близко 18 год. 30 хв. під час обходу відділення №12, в побутовому приміщенні на столі виявлено та вилучено пластикову пляшку ємністю 2 л., в якій знаходилось близько 0,5 л. прозорої рідини з характерним запахом спирту. На той момент в приміщенні перебував ряд засуджених, які відбували покарання, зокрема і ОСОБА_1 .

Також, 30.07.2020 старшим інспектором ВСВПР подано рапорт начальнику державної установи - начальнику арештного дому "Черкаська виправна колонія № 62" №712, згідно якого 30.07.2020 близко 18 год. 40 хв. під час обходу житлових приміщень відділення №12, в побутовому приміщенні для зберігання особистих речей засуджених, виявлено, зокрема ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нечітка мова, характерний запах спирту з ротової порожнини, хитка хода). В рапорті вказано, що засуджений ОСОБА_1 відмовився від проведення обшуку вмісту кишень та речей, перебуваючи при цьому в збудженому стані. Крім того в даному приміщенні виявлено пляшку з залишками прозорої рідини з характерним запахом спирту та їжі, жодних пояснень засуджений не надав.

04.08.2020 о 10 год. 20 хв. засудженим ОСОБА_1 отримано повідомлення про розгляд дисциплінарною комісією 05.08.2020 о 10 год. 30 хв. виявленого порушення встановленого порядку відбування покарань.

05.08.2020 рішенням комісії Державної установи "Черкаська виправна колонія № 62" за результатами розгляду питання про доцільність застосування стягнення до засудженого ОСОБА_1 встановлено порушення вимог р. 2 ч. 4, п. 7, р. 2 ч. 3 п. 3 ПВР УВП, за яке проголосовано 6 чоловік та підписано в.о. начальником державної установи - начальником арештного дому "Черкаська виправна колонія № 62".

05.08.2020 на підставі встановлених порушень в.о. начальника державної установи - начальником арештного дому "Черкаська виправна колонія № 62" винесено постанову про поміщення засудженого в ДІЗО (карцер) строком на 8 діб.

Вважаючи вказану постанову протиправною позивач звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті постанови від 05.08.2020 про поміщення в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань ОСОБА_1 дотримано всі вимоги встановлені Порядком щодо фіксації порушення, повідомлення про розгляд дисциплінарною комісією та з урахуванням вимог КВК України, правомірно застосовано вид стягнення, оскільки вживання спиртних напоїв є злісним невиконанням засудженим правил внутрішнього розпорядку. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких необхідно відмовити.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Правовий статус засуджених, гарантії захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядок застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядок діяльності; нагляд і контроль за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними, врегульовано Кримінально-виконавчим кодексом (КВК) України.

Відповідно до статті 1 КВК України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 КВК України, засуджені зобов`язані:

-виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб;

-виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації;

-ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених;

-з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Частиною 3 ст. 107 КВК України встановлено, що засуджені зобов`язані зокрема дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Наказом міністерства юстиції України №2823/5 від 28 серпня 2018 року затверджено Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, які регулюють порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі та є обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Згідно ч. 3 розділу 2 Правил, засуджені зокрема зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.

При цьому, ч. 4 розділу 2 Правил, засудженим забороняється зокрема, вживати спиртні напої, наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги чи інші одурманюючі засоби.

Відповідно до приписів ст. 69 КВК України до засуджених, які порушують трудову дисципліну і встановлений порядок відбування покарання, адміністрація виправного центру може застосовувати такі заходи стягнення як поміщення в дисциплінарний ізолятор строком до десяти діб.

Згідно ч. 1 ст. 69 КВК України заходи заохочення і стягнення накладаються письмово і усно та відображаються в особовій справі засудженого.

Приписами ч. 4 та 5 вказаної норми регламентовано, що при призначенні заходів стягнення враховуються мотиви і обставини вчинення порушення, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого по суті проступку. Накладені стягнення мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Відповідно до ч. 9 ст. 69 КВК України стягнення у виді поміщення в дисциплінарний ізолятор застосовується в порядку, визначеному статтями 134, 135 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 134 КВК України унормовано, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ч. 3 ст. 134 КВК України).

Згідно з ч. 8 ст. 134 КВК України поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.

Стаття 135 КВК України визначає процедуру дисциплінарного провадження.

Так, згідно частини 1 цієї статті питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки.

На засідання дисциплінарної комісії запрошуються й інші особи, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності. Члени спостережних комісій на відповідній території мають право бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії та мають право дорадчого голосу.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Засуджений та/або його представник мають право: отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії.

Відповідно до ч. 7 цієї статті рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.

Як видно з матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена на підставі ст. 132, 135 КВК України у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 р. 2 ч. 4, п. 7, р. 2 ч. 3 п. 3 ПВР УВП, зокрема, був виявлений в приміщенні для зберігання особистих речей засуджених з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Не виконав законних вимог співробітника установи дістати з кишень його одягу всі речі для особистого обшуку.

Проте, судом першої інстанції не було з`ясовано якими нормативними актами регламентовано порядок проведення медичного освідчення засудженої особи, встановити якими нормами передбачено право відповідача вимагати проходження позивачем такого освідчення та обов`язок засудженого його пройти, за якою процедурою воно повинно проводитися, та чи пропонувалось проходження такого медичного огляду позивачу.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, зокрема, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Єдиним нормативним документом, що регулює порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів є Інструкція порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція №1452/735).

Відповідно до положень Інструкції №1452/735, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. За збереження та транспортування ємностей з біологічним середовищем до іншого закладу охорони здоров`я, цілісність пломбування відповідає заклад охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності посадової особи, яка її доставила, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма». Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.

При цьому, щодо засудженого ОСОБА_1 такий висновок ні суду першої, ні апеляційної інстанції відповідачем наданий не був так само як і доказів відмови від проходження медичного освідчення на предмет встановлення факту вживання спиртних, наркотичних та одурманюючих речовин.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що за ст.131-1 КВК України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавленні волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, заходів стягнення.

При цьому, у разі оскарження рішень суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, обов`язок довести правомірність оспорюваного рішення процесуальний Закон покладає на такого суб`єкта (ч.2 ст.77 КАС України).

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не було доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, колегія суддів не бере до уваги в якості належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння рапорти № 719, № 712, повідомлення, рішення комісії, яким суд першої інстанції не дав належної оцінки в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, колегія суддів наголошує, що у спірних правовідносинах факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння повинен бути підтверджений Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи позивача, що оскаржуване рішення відповідача, не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а наведені позивачем поводи дають підстави вважати що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень є протиправним та таким, що прийнято відповідачем необґрунтовано, а тому підлягає скасуванню.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства у їх сукупності та взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також повністю спростовуються доводами апелянта та наявними у справі доказами.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом у розмірі 840,80 грн., а також витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою у розмірі 1261,20 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242, 308, 311, 315, 317, 321-322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 08 серпня 2020 року про поміщення засудженого ОСОБА_1 в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань - Державної установи «Черкаська виправна колонія № 62».

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної установи «Черкаська виправна колонія № 62 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О.Беспалов

О.М. Ганечко