Справа № 320/3508/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року № 320/3508/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши за правилами загального позовного провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5а) в якому просить суд визнати протиправними та скасувати вимоги відповідача від 06.11.2018 № Ф-290084-50 про сплату боргу за ЄСВ в сумі 15819, 54 грн., від 04.02.2019 № Ф-290084-50 про сплату боргу в сумі 18276, 72 грн., від 10.05.2019 № Ф-290084-50 про сплату боргу в сумі 21030,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 2009 року вона не здійснює підприємницьку діяльність оскільки подала заяву до територіального підрозділу про її припинення та жодної звітності не подавала. Позивач зазначає, що податковий орган приймаючи вимогу про сплату боргу не провів жодної перевірки та оскаржувані вимоги до позивача не надсилав. Позивач не погоджується з такими висновками відповідача та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче засідання на 28 серпня 2019 року.

28 серпня 2019 року від Головного управління ДФС у Київській області через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити, оскільки починаючи з 01 січня 2017 року фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування, які не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року, зобов`язані сплачувати єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць. Отже, не зважаючи на те, що позивач не отримувала дохід у звітному році або окремому місяці, останній як ФОП зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок не зважаючи на те, що ОСОБА_1 не здійснювала підприємницьку діяльність.

Ухвалою від 28 серпня 2019 року судом було продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі на 30 календарних днів та відкладено підготовче засідання на 04 листопада 2019 року.

04 листопада 2019 року у зв`язку з перебування судді у відпустці судове засідання знято з розгляду, наступне судове засідання призначено на 02.12.2019.

Ухвалою від 02 грудня 2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 02 січня 2020 року.

Ухвалою від 02 грудня 2019 року було замінено Головне управління ДФС у Київській області на процесуального правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області.

23 вересня 2019 року від позивача та 28 грудня 2019 року від представника відповідача надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (за відсутності сторін). У зв`язку із наявністю клопотань про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження за відсутності позивача та відповідача, судом прийнято рішення подальший розгляд даної справи здійснювати у письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 була зареєстрований як фізична особа - підприємець з 30 квітня 2003 року.

Судом встановлено, що 24 червня 2019 року було припинено державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 номер запису 400686.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом було сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-290084-50 від 06 листопада 2018 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 має боргу в розмірі 15819,54 грн. Зазначена вимога була надіслана позивачу поштою та отримана особисто ОСОБА_1 , 21 грудня 2018 року.

Також, податковим органом 04 лютого 2019 року було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-290084-50 відповідно до якої ОСОБА_1 має борг в розмірі 18276,72 грн. Зазначена вимога була надіслана позивачу поштою та повернута податковому органу з відміткою на конверті "за закінченням встановленого строку зберігання".

Крім того, відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-290084-50 від 10 травня 2019 року, ОСОБА_1 має податковий борг в розмірі 21030,90 грн. Зазначена вимога була надіслана позивачу поштою та повернута податковому органу з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Зазначена заборгованість також відображена в розрахунках суми борги за вимогами про сплату боргу, які наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що згідно з даними інтегрованих карток платника податків позивача по єдиному соціальному внеску автоматично здійсненні наступні нарахування:

- ЄСВ за 2017 рік (граничний термін сплати 09.02.2018 року) - 704 грн. х 12 = 8448 грн.;

- ЄСВ за І квартал 2018 року (граничний термін сплати 19.04.2018 року) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн.;

- ЄСВ за II квартал 2018 (граничний термін сплати 19.07.2018 року) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 13362,36 грн.;

- ЄСВ за III квартал 2018 (граничний термін сплати 19.10.2018 року) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн.;

- ЄСВ за IV квартал 2018 (граничний термін сплати 21.01.2019 року) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн.;

- ЄСВ за І квартал 2019 (граничний термін сплати 19.04.2019 року) - 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн.

Тобто загальна сума боргу за вказані періоди складає 21030,90 грн.

05 лютого 2019 року державним виконавцем Сквирського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження №58277816, щодо вимоги про сплату боргу №Ф-290084-50 від 06.11.2018.

04 квітня 2019 року державним виконавцем Сквирського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження №58794402, щодо вимоги про сплату боргу №Ф-290084-50 від 04.02.2019.

18 червня 2019 року державним виконавцем Сквирського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження №59366254, щодо вимоги про сплату боргу №Ф-290084-50 від 10.05.2019.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог частини 4 статті 25 Закону№2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Частиною 14 статті 25 Закону№2464-VI визначено, що оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774 внесено зміни до Закону № 2464-VI, що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Фіскальний орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до Інструкції.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - у фіскальному органі.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово висловлював аналогічну за змістом правову позицію, щодо формування вимоги про сплати боргу (недоїмки) на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, зокрема, в постанові у справі №826/11623/16 від 11.09.2018.

Відтак, жодних документальних перевірок в даному випадку не проводилось, необхідність у направленні позивачу акта перевірки у відповідача була відсутня, у зв`язку з чим вказані доводи позивача суд вважає необґрунтованими.

Законом №2464-VI встановлено обов`язок фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначено Законом №2464-VI і не залежить від подання чи неподання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом.

Матеріали справи не містять доказів наявності у позивача права на звільнення від сплати єдиного внеску у спірний період.

У зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у позивача, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-290084-50 від 10.05.2019, №Ф-290084-50 від 04.02.2019 та №Ф-290084-50 від 06.11.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані вимоги були надіслані позивачеві поштою на адресу її проживання, податкова вимога № Ф-290084-50 від 06 листопада 2018 року була отримана особисто ОСОБА_1 , 21 грудня 2018 року, а податкові вимоги № Ф-290084-50 від 04.02.2019 та №Ф-290084-50 від 10 травня 2019 року були повернуті податковому органу з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

За приписами пункту 4 розділу VI «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Таким чином, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-290084-50 від 04.02.2019 та №Ф-290084-50 від 10 травня 2019 року є належним чином врученими платнику податків в силу закону.

Вказані висновки щодо застосування норм права узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 28.12.2018 по справі №804/1687/15.

Крім цього, відповідно до пункту 3 розділу VI «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції №449, у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.

Відтак, податковий орган зобов`язаний у випадку зменшення або збільшення суми недоїмки надіслати чергову вимогу, не відкликаючи попередні.

Щодо тверджень позивача, що вона фактично не здійснювала жодної підприємницької діяльності з 2009 року та не отримувала доходу від такої діяльності, а тому єдиний соціальний внесок не повинен нараховуватись, суд зазначає наступне.

В силу положень частини 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від здійснення підприємницької діяльності та фінансового стану платника.

Тобто, підставою для припинення нарахування та сплати фізичною особою-підприємцем сум єдиного внеску може бути державна реєстрація припинення її підприємницької діяльності, обставина чого в даному випадку мала місце лише 24.06.2019.

Суд зазначає, що з 30 квітня 2003 року по 24 червня 2019 року позивач у зв`язку з наявністю в неї статусу фізичної особи-підприємця була платником єдиного соціального внеску в розумінні Закону, а отже була зобов`язана сплачувати єдиний внесок у розмірі та строки, встановлені Законом, як платник фізична особа-підприємець.

Таким чином, наявність у позивача боргу по сплаті єдиного соціального внеску повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи вимоги про сплату боргу (недоїмки) діяв відповідно до норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для скасування вищезазначених вимог відсутні.

Крім того суд вважає за доцільне зазначити, що борг у позивача за період з 1 січня 2017 року по 1 квартал 2019 року, включно, складає 21030,90 грн.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 року по справі № 802/2236/17-а.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність прийняття податкових вимог.

Водночас докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог, були спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а доказів понесення ним витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 21.04.2021.

Суддя Панченко Н.Д.