Справа № 380/2431/21
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2431/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013-2018 роки;

- зобов`язати Кінологічний навчальний центр (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013-2018 роки;

- визнати протиправними дії Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 у лютому 2018 р. без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

- зобов`язати Кінологічний навчальний центр (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні у лютому 2018 р., з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 у листопаді 2016 року підйомної допомоги без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

- зобов`язати Кінологічний навчальний центр (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену підйомну допомогу у листопаді 2016 року з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії Кінологічного навчального центру (військову частину НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у червні 2017 року та лютому 2018 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

- зобов`язати Кінологічний навчальний центр (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у червні 2017 року та лютому 2018 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою від 24.02.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 05.03.2021 позивач усунув недоліки позовної заяви.

10.03.2021 згідно ухвали відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не виплатив при звільненні компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбачену ч.4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі також Закон № 2011-ХІІ) та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" (далі - Перелік №702).

Позивач стверджує, що відповідач не у повному обсязі виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні, яка передбачена п.2 ст. 15 Закону 2011-ХІІ, підйомну допомогу, передбачену п.3 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ та допомогу на оздоровлення, оскільки до складу грошового забезпечення з якого ОСОБА_1 було здійснено обчислення вказаних виплат не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі також Постанова 889).

Відповідач подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування правової позиції відповідач зазначає, що Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) не відноситься до категорій військових частин (підрозділів органів Держприкордонслужби), які дислоковані в населених пунктах, визначених у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 р. № 647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських», тому військовослужбовці за контрактом, які проходять службу у Кінологічному навчальному центрі не набувають права на додаткову відпустку, яка визначена положеннями п.4 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702. Стосовно періоду до 21.07.2016 року, а саме моменту зарахування до списків особового складу Кінологічного навчального центру, відповідач вказує, що не володів і не володіє інформацією щодо використання додаткових відпусток позивачем чи не використання таких, отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку чи не отримання даної грошової компенсації, адже до 21.07.2016 ОСОБА_1 перебував на повному забезпеченні, обліку за попереднім місцем служби. Під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивач не заявляв та будь яким чином не повідомляв про наявність у нього не використаної(их) відпусток/додаткових відпусток.

Щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою № 889 та Інструкцією про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73 має тимчасовий характер, а тому не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі частини 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ. Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву, зазначає, що виходячи з послужного списку ОСОБА_1 , який міститься у матеріалах справи, з листопада 2013 року до лютого 2018 року позивач проходив військову службу на посадах, які надають право на використання щорічної додаткової відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення, передбаченої ч.4 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ. Вказує, що позивач звертався до відповідача щодо виплати йому компенсації за невикористану додаткову відпустку, на яку 24.07.2019 відповідачем надана відповідь, якою позивача повідомлено, що відповідно до пунктів 17-18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період надання деяких додаткових оплачуваних відпусток припинено, з урахуванням чого виплата грошової компенсації не передбачена. Таким чином позивач стверджує, що відповідач володів і володіє інформацією про використання ОСОБА_1 додаткових відпусток та неотримання ним відповідної компенсації за їх невикористання до 21.07.2016 з урахуванням того, що особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014.

Що стосується виплати одноразових видів грошового забезпечення без урахування щомісячної винагороди, позивач покликається на практику Верховного Суду, зокрема на постанови від 26.02.2021 у справі № 620/3346/19 та від 31.03.2021 у справі № 620/2878/20 та стверджує, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, повинна бути включена відповідачем до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, допомогу для оздоровлення та підйомну допомогу.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд виходив з наступного.

ОСОБА_1 проходив службу у ДПСУ,

- з 04.11.2013-16.01.2014 молодший ІПС 2 категорії водій радіолокаційної станції ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 7 ПЗ ЗХРУ ДПСУ, наказ № 218-ос від 04.11.2013;

- 16.01.2014 24.03.2014 молодший ІПС 2 категорії водій радіолокаційної станції ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 7 ПЗ ЗХРУ ДПСУ, наказ № 9-ос від 16.01.2014;

- 24.03.2014 08.05.2014 молодший ІПС 2 категорії водій групи інженерного облаштування державного кордону для ВПС «Грушів», «Салаші», «Рава-Руська» з місцем дислокації н.п. Грушів відділення інженерного облаштування державного кордону інженерно технічного відділу 7 ПЗ ЗХРУ ДПСУ, наказ № 48-ос1 від 24.0.2014;

- 08.05.2014-03.07.2014 молодший ІПС 2 категорії водій 1 відділення ІПС ВПС «Павловичі» 7 ПЗ ЗХРУ ДПС, наказ № 74-ос1 від 08.05.2014;

- 03.07.2014-21.07.2016 молодший ІПС 2 категорії водій групи інженерного облаштування державного кордону для ВПС «Грушів», «Салаші», «Рава-Руська» з місцем дислокації н.п. Грушів відділення інженерного облаштування державного кордону інженерно технічного відділу 7 ПЗ ЗХРУ ДПСУ, наказ № 104-ос1 від 03.07.2014.

Згідно наказу від 21.07.2016 № 119-ос зарахований до списків особового складу Кінологічного навчального центру ЗХРУ ДПСУ;

- 22.07.2016 09.02.2018 молодший ІПС 2 категорії кухар.3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування Кінологічного навчального центру ЗХРУ ДПСУ, наказ № 120-ос від 22.07.2016.

Згідно наказу № 6-ОС начальника Кінологічного навчального центру ЗРУ ДПСУ від 10.01.2018 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за п.«а» (по закінченню терміну дії контракту) ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням пп.«ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону) пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону із застосуванням пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.2016 № 1769-VІІІ та підпункту «б» частини другої статті 26 Закону у запас молодшого сержанта ОСОБА_1 , молодшого ІПС 2 категорії кухаря 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування , 09.01.2018.

Відповідно до наказу начальника Кінологічного навчального центру ЗРУ ДПСУ № 28ОС від 09 лютого 2018 «Про особовий склад» виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 , молодшого ІПС 2 категорії кухаря 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування, звільненого з військової служби в запас наказом начальника Кінологічного навчального центру від 10.01.2018 № 6-ос.

Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо виплати йому компенсації за невикористану додаткову відпустку, на яку 24.07.2019 відповідачем надана відповідь, повідомлено, що відповідно до пунктів 17-18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період надання деяких додаткових оплачуваних відпусток припинено, з урахуванням чого виплата грошової компенсації не передбачена.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон "Про відпустки") передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 затверджено, зокрема, переліки військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку, згідно з додатком 4.

Додаток 4 до вказаної постанови містить перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку. Відповідно до п.8 додатку 4 до постанови у відділеннях інспекторів прикордонної служби до таких посад віднесено посади молодшого інспектора прикордонної служби 1,2 категорії водія.

У кінологічних відділеннях (групах) до таких посад віднесено наступні посади: начальника відділення (п.28). інспектора прикордонної служби 1 категорії начальника кінологічного відділення (п.29), інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника групи (п.30), інспектора прикордонної служби 1, 2, 3 категорії інструктора (п.31), молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії інструктора (п.32).

Позивач у спірний період з листопада 2013 року по 21.07.2016 займав посади, віднесені до посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, зокрема, тривалістю 7 календарних днів.

Разом з тим, посади, які займав позивач з 21.07.2016 року по день звільнення у Кінологічному навчальному центрі ЗХРУ ДПСУ у додатку 4 постанови №702 не віднесені до посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку.

Відтак, позивач, будучи військовослужбовцем Держприкордонслужби, займаючи посади, зокрема, у період з листопада 2013 року по 21.07.2016, визначені додатком 4 до Постанови № 702, під час проходження служби мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Відповідно до ч.ч.8, 14, 17-19, 21 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення (ч.8 ст.10-1).

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті (абз.2 ч.14 ст.10-1).

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз.3 ч.14 ст.10-1).

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів (ч.17 ст.10-1).

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (ч.18 ст.10-1).

При цьому, відповідно до ч.19 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів (ч.21 ст.10-1).

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"), "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон "Про оборону України").

Відповідно до абз.5 ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону "Про оборону України" визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації дійсно припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Так, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Тобто, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою №702 з 2013 р. по 21.07.2016.

Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 у зразковій справі № 620/4218/18 (щодо прав учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки), яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 рішення від 16.05.2019 залишено без змін.

Водночас у разі невикористання щорічної додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, така відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Проте обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Суд зазначає, що постановою №702 також затверджено Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Пунктом 11 вказаного Порядку передбачено, що щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 21.07.2016, у зв`язку із чим, з урахуванням ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне позовні вимоги про визнання протиправною такої бездіяльності відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати на виплатити грошову компенсацію такої відпустки за період з 2013 року по 21.07.2016 пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах у відповідності до Постанови № 702 задовольнити.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) та зобов`язання вчинити дії в частині виплати у повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена п.2 ст. 15 Закону 2011-ХІІ, підйомної допомоги, передбаченої п.3 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ та допомоги на оздоровлення, з включенням до складу грошового забезпечення з якого ОСОБА_1 було здійснено обчислення вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» суд виходив з наступного.

Згідно наказу начальника Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) № 28-ос від 09.02.2018 ОСОБА_1 належала до виплати одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних років служби. З долученої до матеріалів справи картки грошового забезпечення за 2018 рік до складу грошового забезпечення з якого ОСОБА_1 було здійснено обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою 889.

Відповідно до пункту 2 стаття 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.п. 1, 6 п. 9 «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби» Розділу V «Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям залежно від умов проходження служби» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 25.06.2018 № 558, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за № 854/32306 (далі Інструкція № 558) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються - для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород).

Згідно особистої картки грошового забезпечення за 2016 рік, у листопаді 2016 року Кінологічним навчальним центром (військовою частиною НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 було виплачено підйомну допомогу у розмірі 4959 грн., без включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини для обрахунку підйомної допомоги, місячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена Постановою 889.

Згідно п.3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується, зокрема, підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

З особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017, 2018 роки вбачається, що до складу грошового забезпечення, з якого позивачу було здійснено обчислення допомоги для оздоровлення, яку виплачено у червні 2017 року та лютому 2018 року у розмірі 4959 грн. та 4959 грн. відповідно не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889.

Відповідно п.п. 1,5 п.7 «Допомога на оздоровлення» Розділу IV «Порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення» Інструкції 558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір допомоги визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів та винагород), які військовослужбовець отримує за займаною ним штатною посадою на день видання наказу про надання цієї допомоги.

Таким чином, базовою величиною при розрахунку підйомної допомоги, передбаченої п.3 ст.9-1 Закону № 2011-XII, допомоги на оздоровлення, передбаченої п.п. 1,5 п.7 Розділу IV Інструкції № 558, одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 ст. 15 Закону № 2011-XII, п.п. 1, 6 п. 9 Розділу V Інструкції 558, є місячне грошове забезпечення військовослужбовця.

Відповідно п.п.1, 2, 3, 4 до статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до п.п. 2, 3 Р І «Загальні положення» Інструкції 558 термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із:

посадового окладу;

окладу за військовим званням;

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії);

одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

Місячне грошове забезпечення складається із:

основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням);

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Підпунктом 2 пункту 1 чинної у спірний період постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889) встановлено військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) щомісячну додаткову грошову винагороду: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Матеріалами справи підтверджується, що щомісячна додаткова грошова винагорода, була передбачена Постановою № 889 та виплачувалась позивачу постійно щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його із військової служби.

Однак, додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислено підйомну допомогу, передбачену п.3 ст.9-1 Закону № 2011-XII, допомогу на оздоровлення, передбачену п.п. 1,5 п.7 Розділу IV Інструкції № 558, одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену п.2 ст. 15 Закону № 2011-XII, п.п. 1, 6 п. 9 Розділу V Інструкції 558 не включено.

Спірним питанням є склад грошового забезпечення військовослужбовців, що має включатися при обрахунку розміру вказаних виплат.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Таким чином, оскільки додаткова грошова винагорода на підставі Постанови № 889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

За наведеного правового регулювання та обставин справи відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано підйомну допомогу, передбачену п.3 ст. 9-1 Закону № 2011-XII, допомогу на оздоровлення, передбачену п.п. 1,5 п.7 Розділу IV Інструкції № 558, одноразову грошову допомоги, передбачену п.2 ст. 15 Закону № 2011-XII п.п. 1, 6 п. 9 Розділу V Інструкції 558, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом зокрема, у постановах від 26 лютого 2021 року справа № 620/3346/19, від 31 березня 2021 року справа № 620/2878/20.

З врахуванням наведених доводів та обґрунтувань вимоги позивача про визнання протиправними дій Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) та зобов`язання вчинити дії щодо виплати у повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена п.2 ст. 15 Закону 2011-ХІІ, підйомної допомоги, яка передбачена п.3 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ та допомоги на оздоровлення, з включенням до складу грошового забезпечення з якого ОСОБА_2 було здійснено обчислення вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» слід задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 21.07.2016.

Зобов`язати Кінологічний навчальний центр (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 21.07.2016, пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах у відповідності до Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702.

Визнати протиправними дій Кінологічного навчального центру (військової частини НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, яка передбачена п.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", підйомної допомоги, яка передбачена п.3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та допомоги на оздоровлення, без включення до складу грошового забезпечення з якого ОСОБА_1 здійснено обчислення вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»

Зобов`язати Кінологічний навчальний центр (військову частину НОМЕР_1 ) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, яка передбачена п.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", підйомну допомогу, яка передбачена п.3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та допомогу на оздоровлення, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» з врахуванням виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 квітня 2021 року.

Суддя Крутько О.В.