Справа № 420/4479/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4479/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Грінлайн Трансшипмент» (місцезнаходження: 67550, Одеська обл., Лиманський район, Новобілярська селищна рада, Комплекс будівель та споруд №1) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № № від 04.05.2020 року; від 04.05.2020 року; від 04.05.2020 року та № від 04.05.2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 25 травня 2020 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Грінлайн Трансшипмент» (місцезнаходження: 67550, Одеська обл., Лиманський район, Новобілярська селищна рада, Комплекс будівель та споруд №1) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № № від 04.05.2020 року; від 04.05.2020 року; від 04.05.2020 року та № від 04.05.2020 року.

Ухвалою від 02 червня 2020 року після усунення недоліків, що зумовили залишення позову без руху, справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є незаконними, необґрунтованими та безпідставними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та винесені з порушення норм матеріального права, а тому мають бути скасовані.

Так, позивач зазначив, що в перевіряємому періоді позивачем укладено договори щодо отримання агентських послуг, послуг організації перемовин та навантажувально-розвантажувальних робіт та з метою встановлення факту здійснення господарських операцій щодо придбання та використання послуг в ході перевірки надано первинні документи, оформленні в рамках зазначених договорів, які підтверджують реальність господарських відносин позивача з його контрагентами.

Таким чином, позивач вважає, що господарські операції з надання послуг контрагентами є такими, що відбулися, мали реальний характер та використані товариством у своїй господарській діяльності з метою отримання фінансового результату, що підтверджується складеними первинним бухгалтерськими документами та рухом коштів, що призвело до зміни структури активів, а саме списання коштів з поточного рахунку платника податків внаслідок здійснення оплати отриманих послуг.

Також, позивач зазначив, що наведені в акті перевірки обставини стосуються виключно питань заповнення та подання контрагентами позивача податкової звітності та звітності до пенсійного фонду України, жодного відношення до господарських операцій позивача з його контрагентами ці обставини не мають, а тому не можуть свідчити про порушення позивачем вимог податкового законодавства та бути підставою для застосування до нього санкцій.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

До суду 24 червня 2020 року (вхід. № 24254/20) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято у відповідності до норм Податкового кодексу України, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Ухвалою від 17 липня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів.

Ухвалою від 07 вересня 2020 року зупинено провадження у адміністративній справі №420/4479/20,- до завершення самоізоляції представника позивача.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 16 березня 2021 року поновлено провадження у справі зі стадії на якій воно було зупинено.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 16 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 26 березня 2021 року на 10 годину 00 хвилин.

Відповідно до довідкової інформації, судове засідання призначене на 26 березня 2021 року не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Розгляд справи призначено на 08 квітня 2021 року, про що сторони повідомлені належним чином, а саме: позивач повідомлений, про що свідчить звіт від поштового сервера, відповідач повідомлений, про що свідчить розписка.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 08 квітня 2021 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінлайн Трансшипмент» зареєстровано 24.11.2016 року, номер запису до ЄДР 0016780.

Одним із основних видів діяльності позивача є: діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами (46.11), оптова торгівля зерном, необробленими тютюном, насінням та кормами для тварин (46.21) (т.1, а.с. 205-209).

Згідно з п. 4.1 Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Грінлайн Трансшипмент», метою та предметом діяльності товариства є отримання прибутку шляхом здійснення торговельної та посередницької діяльності, виробництва, виконання робіт та надання послуг, здійснення зовнішньоекономічної діяльності. Також одними із основних видів діяльності згідно з п. 4. 2 Статуту є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин, оптова торгівля молочними продуктами , яйцями, харчовими оліями та жирами та інші(Т.1, а.с. 191-199).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.77.1. ст. 77 Податкового кодексу України, на підставі наказу ГУДПС в Одеській області від 20.01.2020 №115, проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІНЛАЙН ТРАНСШИПМЕНТ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 24.11.2016 по 30.09.2019 роки, за результатами якої складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Грінлайн Трансшипмент» № 3741/15-32-05-02/40979329 від 20.03.2020 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення:

П.п.44. 1 ст. 44, п.п. 134.1.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 140.4.2. п. 140.4 ст.140 ПК України , п. 3 ст. 180 ч. 2 ст. 189 Господарського кодексу України , ст. 1 ст. 4, п. 1 п. 5, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 5, 7, 8, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 року №860/4155, п.п, 4,5,6,7,10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 року,

- в результаті чого занижено податок на загальну суму 3034 476 грн. та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування на загальну суму на 13 305 917 грн.;

- пп. «а» і «б» п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, пп. 197.1.7 ст. 197 ПК України в результаті чого завищено від`ємне значення з ПДВ, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду станом на 30.09.2019 року на суму 153 069 грн.;

- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого відсутня реєстрація податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України в ЄРПН на суму 153 069 грн.;

- п. 164.1 ст. 164, п. 167. 1 ст. 167 п.п, 168.1.1. п. 168. 1.2. п. 168. 1 ст. 168 ПК України та донараховно податок на доходи фізичних осіб із сум законодавче встановленої мінімальної заробітної плати керівника та головного бухгалтера підприємства на загальну суму 590,58 грн.;

- п. п.п.14.1.47, п.п. 14.1.54, п. 14.1 ст. 14 , п.п. 162.1.1., п.п. 162.1.3, п. 162.1 ст. 162, п.п. 163.1.1. п. 163.1.2 п. 163. 1 п.п. 163.2.1, 163.2.2. ст.. 163 , п.п. 164. 11 п. 174.1.2 п. 164.1 п,п. 164. 2.1 7, п. 164.2 п. 164. 5 ст. 164, п. 167. 1 ст. 167, п.п. 168.1.1. п. 168. 1.2 , п. 168.1 п. 168. 3 , п.п. 168. 4.1. п.п. 168. 4.2, п.п. 168. 4.3. пп. 186.4.4. п. 168.4.5 пп. 168. 4.7 п. 168. 4 ст. 168 п.171.2 ст. 171 ПК України не було утримано та перераховано податок на доходи фізичних осіб із сум доходу визначається як додаткове благо в сумі 1211,00 грн.;

П. 1.2, 1.3 ,1.4. п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ, п. 14.1.47, п.п. 14.1.54 п. 14.1 , п.п. 162.1.1, п. 162.3, п. 162. 1 ст. 162 п. 163.1.1. п.163.1.2 п. 163.1 пп. 163.2.1. пп.п 163.2.2. п. 163. 2 ст. 163 п.п. 164.1.1. п. 164. 1.2 п. 164 п.п., 164.2.17, п. 164.2, п. 164. 5 ст. 164 .,п . 167. 1 ст. 167 п.п, 168.1.1., п. 168.1.2 п. 168. 1 п. 168. 3, п.п. 168.4.1 пп. 168. 4.2 пп. 168.4.3., п. 168.4.4. пп. 168.4.5 пп. 168.4.7 , ст.. 168, п.п. 171. 2 ст. 171 ПК України, донараховано військовий збір у сумі 131,98 грн.;

- абз. 1 -2 ч. 2 ст. 6 розділу 2 абз. 1 ч. 1 ст. 7 розділу 2 ч.5, ст.. 8 розділу 3 закону України « Про збір та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» донараховано єдиного внеску на суму 721,82 грн. (т.1, а.с. 62-150).

Позивачем подано заперечення на акт перевірки від 13.04.2020 року(т.1, а.с. 151-177), які листом ГУДПС в Одеській області «Щодо розгляду заперечень» від 28.04.2020 року залишено без задоволення (т.1, а.с. 178-190).

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.05.2020 року, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 3 793 095 грн.;

№ від 04.05.2020 року, відповідно до якого зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 13305917 грн.;

№ від 04.05.2020 року, відповідно до якого зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 153069;

№ від 04.05.2020 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 76535,00 грн. (т.1. а.с. 56-59).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Позивач не погоджується по суті виявлених порушень за результатами проведеної перевірки.

Так, в акті перевірки зазначено, що за перевіряємий період з 24.11. 2016 року по 30.09. 2019 року позивачем задекларовано в рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків) визначений за правилами бухгалтерського обліку у сумі 422936922, у тому числі за 2017 рік у сумі 66493921 грн. за 2018 рік у сумі 162025874 грн., за 3 квартали 2019 року у сумі 194417127 грн., до рядку 02 Декларації встановлено його заниження на загальну суму 30165659 грн. за рахунок заниження доходів на загальну суму 70278 грн. та завищення витрат на загальну суму 30095381 грн. та встановлено, що до складу витрат віднесено вартість придбаних у ФОП агентських послуг, послуг організації перемовин, вантажно- розвантажувальних робіт та автомобільних перевезень на підставі документів, які не дають можливості ідентифікувати господарську операцію, не підтверджують віднесення послуг безпосередньо до конкретних об`єктів витрат для надання можливість оцінити характер і фінансовий вплив на діяльність та надходження економічних вигод.

Так, суд встановив, що у перевіряємому періоді позивачем укладено договори щодо отримання агентських послуг організації перемовин та навантажувально-розвантажуальних робіт з наступними ФОП ОСОБА_1 № 3 від 01.03.2017 року, ОСОБА_2 №1 від 19.07.2019 року, ОСОБА_3 №4 від 01.12.2018 року, ОСОБА_4 №1/19Б від 01.06.2019 року; ОСОБА_5 №1/05-17 від 01.05.2017 року; №16-10-17ТР від 16.10.2017 року; з ОСОБА_6 №1/05-17 від 01.05.2017 року та № 1/02-17 ТР від 01.02.2017 року.

За умовами п. 1 цих Договорів Виконавець зобов`язується за плату надавати замовнику позивача послуги щодо пошуку та знаходження контрагентів отримання пропозицій від них щодо придбання та/або продажу сільськогосподарської продукції, а саме зернових злакових, олійних культур сприяти укладанню договорів поставки товару, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати отримані від виконавця послуги.

Згідно з умов зазначених договорів приймання-передача наданих послуг оформлюється на підставі акту приймання-передачі наданих послуг, де зазначаються істотні умови договорів.

Також, суд встановив, що у перевірямий період позивачем укладено договори щодо отримання послуг з організації перемовин та взаємозв`язок з контейнерними лініями (та їх агентами) портами при наданні контейнерного устаткування по дорученню відвантаження вантажів з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_7 , відповідно до умов яких виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з організації перемовин та взаємозв`язку з компаніями власниками контейнерного устаткування, організації укладання договорів оренди порожнього КУ в портах накопичення між Замовником та компаніями-власниками КУ, організацію перемовин та взаємозв`язку.

Також, в договорах зазначено, що Виконавець може надавати інші, не перераховані в цьому договорі послуги Замовнику згідно додаткових угод до договору.

Умовами договорів передбачено, що вартість наданих послуг виконавця визначається сторонами в актах приймання-передачі наданих послуг та зазначається у рахунках Виконавця та оплата здійснюється протягом трьох днів з дня підписання акту приймання-передачі наданих послуг на підставі отриманого від виконавця рахунку.

Також, суд встановив, що у перевіряємий період позивачем укладено договори про надання послуг навантажувально-розвантажувальних робіт з ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_5 , відповідно до яких виконавець здійснює навантажувально-розвантажувальні послуги, вартість наданих послуг зазначено у додатках до даного договору.

Окрім того, позивачем укладено договори про надання транспортно-експедиційних послуг (організацію автомобільних перевезень вантажів) з ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_5 , відповідно до яких Виконавець надає послуги з організації забезпечення перевезення вантажів автомобільним транспортом .

Так, в акті перевірки зазначено, що у перевіряємому періоді позивачем отримано від ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 агентські послуги, послуги організації перемовин, навантажувально-розвантажувальні роботи та послуги автомобільних перевезень вантажів на загальну суму 30067616 грн.

Відповідно до п.п.п 134.1 1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п.п.44.1 -44.2 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Податковий орган при проведенні перевірки зробив висновок про те, що наданні первинні документи не містять інформацію щодо фактичної участі ФОП у здійснених операціях, не підтверджують використання послуг у операціях, що призведуть до надходження економічних вигод, не дають можливості ідентифікувати господарську операцію та не підтверджують віднесення послуг безпосередньо до конкретних об`єктів витрат для надання можливість оцінити характер та фінансовий вплив на діяльність перевіряємого підприємства. Крім того, ці договори не відповідають вимогам Цивільного та Господарського кодексу України та вважаються неукладеними, оскільки у них відсутні істотна умова договору щодо ціни послуг.

Окрім того, відповідач вважає, що надані до перевірки акти наданих послуг, оформлені на виконання зазначених договорів не містять інформацію щодо приймання товарів на підприємстві та інших відомостей, а тому зроблено висновок про те, що позивачем за перевіряємий період віднесено до складу витрат вартість придбаних у ФОП агентських послуг, організації перемовин, вантажувально- розвантажувальних робіт та автомобільних перевезень на підставі документів, які не дають можливості ідентифікувати господарську операцію, не підтверджують віднесення послуг безпосередньо до конкретних об`єктів витрат для надання можливості оцінити характер та фінансовий вплив на діяльність та надходження оподаткування (прибуток та збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності на загальну суму 30097919 грн.

Суд не погоджується з зазначеними висновками контролюючого органу, з огляду на таке.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 04.09.2018 року по справі №818/1249/17, суд зазначає: «Суд визнає, що сумніви або припущення у будь-якому випадку не можуть бути доказами податкового правопорушення, прийнятним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що припущення відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також розсуд можливості виконання ними певних видів діяльності не є доказами в межах податкових правовідносин. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати ними (контрагентами) податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування податкового зобов`язання поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб».

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.07.2018 року у справі № 817/1339/17 (п. 19).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, будь-які документи мають силу первинних лише в разі здійснення господарської операції та можуть братися для підтвердження даних податкового обліку.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Суд зазначає, що стан виконання податкових обов`язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв`язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов`язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов`язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Порядок формування платником податку на прибуток підприємств витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту у період, охоплений перевіркою, був врегульований нормами статей 138, 139, 198 ПК України (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Перевіркою встановлено не включення до бази оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання ветеринарних послуг та оформлення ветеринарних документів у межах договору доручення за відсутності законодавчих підстав для звільнення від ПДВ.

Так, суд встановив та підтверджено матеріалами справи, що 20.02.2019 року позивачем укладено з ТОВ «Боріваж» договір доручення №20/02/2019, відповідно до п. 1 якого довіритель доручає повіреному вчинити всі необхідні дії з транспортно- експедиційного обслуговування, спрямовані на отримання сертифікатів походження, експортних фіто санітарних карантинних сертифікатів, ветеринарних свідоцтв експедиційного обслуговування, спрямовані на отримання: карантинних сертифікатів, ветеринарних свідоцтв на різні партії товару, які експортуються через термінал ТОВ «Боріваж», а також сертифікатів, довідок протоколів, лабораторних досліджень, необхідних для оформлення експорту товарів згідно заявок від Довірителя (Т.40, а.с. 45-47)

Відповідно до п. 2.4 цього договору, для оплати послуг повіреного останній надає довірителю рахунок, а після виконання доручення акти виконаних робіт.

Також, матеріалами справи підтверджено, що 27 грудня 2019 року укладено додаткову угоду №2 до договору доручення №20/02/2019 від 20 лютого 2019 року стосовно терміну дії договору та реквізитів сторін (т.40, а.с. 47).

На виконання цього договору позивачем надано акти надання послуг, в яких зазначено товар, кількість, ціна, рахунки на оплату, довідки про надання адміністративних послуг, акти виконаних робіт, послуг, акти на компенсацію послуг.

В ході перевірки встановлено, що за відсутності законодавчих підстав для звільнення від ПДВ не включено до бази оподаткування податком на додану вартість операції з постачання ветеринарних послуг та оформлення ветеринарних документів, отриманих від ТОВ «Грінлайн Трансшипмент» від Одеської регіональної служби державного ветеринарного контролю а нагляду на державному кордоні та транспорті та переданих ТОВ «Боріваж» в межах договору доручення.

Відповідно до п. 197.1. 18. П. 197.1 ст. 197 ПК України, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з постачання державних платних послуг фізичним або юридичним особам органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, а також іншими особами, уповноваженими такими органами або законодавством надавати зазначені послуги, обов`язковість отримання (надання) яких установлюється законодавством, включаючи плату за реєстрацію, видачу ліцензії, сертифікатів у вигляді зборів, державного мита тощо.

Таким чином, оплата послуг, які позивач надало ТОВ «Боріваж» за договором доручення є компенсацією витрат, понесених товариством для виконання зобов`язань за Договором доручення, а не платою за надані послуги за цим договором та включало суму ПДВ, оскільки обидві сторони договору є платниками ПДВ, а тому операції між ними є такими, що звільняються від оподаткування.

Також, суд встановив, що в ході перевірки перевіряючий орган дійшов висновку, що позивачем завищено від`ємне значення ПДВ, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду) станом на 30.09.2019 року на суму 153069 грн.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 статті 198 ПК України).

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною.

Отже, право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів виключно у разі фактичного здійснення платником податків господарської операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, а тому не можуть бути підставою для врахування фінансових показників господарської операції в податковому обліку платника. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

У разі фактичного здійснення господарської операції певні недоліки, допущені в первинних документах, не є безумовною підставою для їх оцінки такими, що вони не є підставою для ведення платником податків податкового обліку, за умови, що в своїй сукупності ці документи складають цілісну картину господарської операції, факт здійснення якої не викликає сумнів.

При цьому вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі №804/12339/13-а.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем до матеріалів справи надано сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, зокрема: договори, накладні,, платіжні доручення, акти виконаних робіт, ТТН, рахунки, довідки, акти, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) чи їх невідповідності з господарською діяльністю позивача (неспеціалізована оптова торгівля), та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді.

Аналізуючи складені між позивачем та його контрагентом первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача.

Враховуючи те, що основним видом діяльності позивача є діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарського сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною там напівфабрикатами, пов`язані з господарською діяльністю позивача, на час укладання договорів, контрагент позивача був платниками ПДВ згідно з чинного законодавства та належним чином зареєстрованими у Єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Також, чинним законодавством не передбачено відповідальність платника податків за невиконання чи не належне виконання його контрагентами свої податкових зобов`язань.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість належить з`ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами, останні були зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з виконання робіт.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, суд вважає, що відповідачем неправомірно зроблено висновок про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, а тому податкові повідомлення-рішення № від 04.05.2020 року, № від 04.05.2020 року, № від 04.05.2020 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення рішення № від 04.05.2020 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 76535,00 грн. (т.1. а.с. 56-59),суд вважає, що воно також підлягає скасуванню, оскільки суд дійшов висновку щодо наявності підстав для звільнення від ПДВ по операціям з ТОВ «Боріваж».

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності свого рішення, а тому позовні вимоги належать задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Грінлайн Трансшипмент» (місцезнаходження: 67550, Одеська обл., Лиманський район, Новобілярська селищна рада, Комплекс будівель та споруд №1) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № № від 04.05.2020 року; від 04.05.2020 року; від 04.05.2020 року та № від 04.05.2020 року,- задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) від 04.05.2020 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) № від 04.05.2020 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) № від 04.05.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Грінлайн Трансшипмент» (місцезнаходження: 67550, Одеська обл., Лиманський район, Новобілярська селищна рада, Комплекс будівель та споруд №1) судовий збір в розмірі 25 224 грн.00 коп. (двадцять п`ять тисяч двісті двадцять чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України

Суддя Л.Р. Юхтенко