Справа № 140/2654/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/2654/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області далі - відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області, пенсійний орган) про визнання протиправними дій щодо неврахування періоду роботи позивача з 11 липня 1988 року по 23 травня 1998 року фельдшером та завідуючою здоровпункту Луцького аеропорту (потім ВАТ «Луцьке авіапідприємство») до спеціального стажу та непризначення у зв`язку з цим пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати відповідача врахувати період роботи позивача з 11 липня 1988 року по 23 травня 1998 року фельдшером та завідуючою здоровпункту Луцького аеропорту (потім ВАТ «Луцьке авіапідприємство») до спеціального стажу та призначити позивачу пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , 24 квітня 2020 року звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак ГУ ПФУ у Волинській області листом від 19 травня 2020 року повідомило, що станом на 11 жовтня 2017 року її спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який обчислено на підставі записів трудової книжки становить 23 роки 8 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії. При цьому, період роботи з 11 липня 1988 року по 23 травня 1998 року фельдшером та завідуючою здоровпункту Луцького аеропорту не зараховано до такого стажу.

Позивач 16 лютого 2021 року повторно звернулась із відповідною заявою, в якій просила прийняти рішення про призначення їй пенсії за вислугою років, проте відповідач листом від 02 березня 2021 року відмовив у задоволенні такої заяви.

Уважає, що таким рішенням суб`єкта владних повноважень протиправно порушені її конституційні права і інтереси на соціальний захист з огляду на що просить адміністративний позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву від 09 квітня 2021 року №0300-0802-7/16792, відповідач позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що 24 квітня 2020 року позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про вирішення питання можливості призначення пенсії, однак при розгляді поданих документів було встановлено, що спеціальний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" складає 23 роки 8 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії.

Стосовно зарахування до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років періоду роботи з 11 липня 1988 року по 23 травня 1998 року фельдшером та завідуючою здоровпункту Луцького аеропорту зазначено, що згаданий період можливо врахувати при умові, якщо здоровпункт входив до складу закладу охорони здоров`я, або пройшов державну акредитацію.

Звертає увагу, що позивач звернулася до Головного ПФУ у Волинській області із заявою від 24 квітня 2020 року в порядку Закону України "Про звернення громадян" та в подальшому з відповідною заявою про призначення пенсії не зверталася, тоді як підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.

З урахуванням зазначеного, відповідач просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 30-33).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленння учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 КАС України (арк.спр. 26).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою від 24 квітня 2020 року, в якій повідомила, що вона як працівник охорони здоров`я досягла відповідного віку та має достатньо спеціального стажу роботи для отримання пенсії за вислугу років, з огляду на що просила вирішити питання про призначення їй відповідної пенсії (арк. спр. 19).

За результатами розгляду вказаної заяви, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 19 травня 2020 року №0300-0218-8813734 повідомило, що станом на 11 жовтня 2017 року спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту „е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який обчислено на підставі записів трудової книжки позивача становить 23 роки 8 місяців 12 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії (арк. спр. 21).

Позивач 16 лютого 2021 року повторно звернулася до пенсійного органу із заявою, в якій зазначила, що відповідач за результатами розгляду її заяви від 24 квітня 2020 року мав прийняти відповідне рішення про призначення пенсії або про відмову у призначенні, а не надати формальну відповідь (арк. спр. 21), у відповідь на яку ГУ ПФУ у Волинській області листом від 02 березня 2021 року №1669-13005/К-02/8-0300/21 повідомило, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено відповідний бланк заяви про призначення (перерахунок) пенсії, яка подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. За результатами опрацювання наданих документів буде прийнято рішення про призначення або відмову в призначенні даного виду пенсії (арк. спр. 22).

ОСОБА_1 не погоджуючись з такими діями пенсійного органу звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що законодавство про пенсійне забезп :чення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в ^країні.

Згідно з частини першої статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, 25 років станом на 01 квітня 2015 року, 25 років 6 місяців - на 01 січня 2016 року та 26 років 6 місяців - на 11 жовтня 2017 року.

За змістом цієї норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» спостерігається, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі - Перелік №909), розділом 2 «Охорона здоров`я» якого передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.

Приміткою 3 до постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04 листопада 1993 року передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Постановою Ради Міністрів СССР від 17 грудня 1959 року №1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства», зі змінами та доповненнями відповідно до Постанови Ради Міністрів СССР від 12 квітня 1984 року №313 (чинної на момент роботи позивача фельдшером та завідуючою здоровпункту Луцького аеропорту) передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань.

До переліку посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори та інші.

Визначення поняття заклад охорони здоров`я наведено в статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року №2801-ХІІ (далі - Закон №2801-ХІІ), згідно якої це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону №2801-ХІІ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

З урахуванням вище наведеного суд зазначає, що до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, зараховується, зокрема, робота у закладах та на посадах, визначених Переліком № 909.

Також варто звернути увагу на те, що Закон №2801-ХІІ не містить поняття лікарняний заклад, а надає визначення закладу охорони здоров`я, що, у розумінні вказаного нормативно-правового акту, є загальним визначенням всіх закладів, які надають медичні послуги, наведених у Переліку № 909.

Суд зауважує, що у примітці №2 до Переліку №909, зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Отже, Закон України №2801-ХІІ не ставить віднесення закладів до закладів охорони здоров`я у залежність від визначення форми їх власності, як і Перелік №909, не ставить право на зарахування стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, у залежність від форми власності закладу охорони здоров`я, визначеного цим вказаним Переліком.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача є трудова книжка.

Таким чином, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у випадку відсутності останньої або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих, зокрема, за місцем роботи.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 11 липня 1988 року була прийнята на роботу по строковому трудовому договору фельдшером здроровпункту Луцького аеропорту, 02 липня 1989 року за її згодою була призначена на посаду завідувача здроровпункту Луцького аеропорту (перейменованого 10 квітня 1996 року в ВАТ «Луцьке авіапідприємство»), з якої була звільнена 25 травня 1998 року (арк. спр. 7-8).

Обставини справи щодо обіймання позивачем відповідної посади та працевлаштування у зазначеному вище закладі підтверджується також довідкою ват «Луцьке авіапідприємство» від 15 грудня 20011 року №15/12-11/01 (арк.ю спр. 12) та сторонами у справі не заперечуються.

Суд також враховує, що Волинська обласна державна адміністрація листом від 03 березня 2017 року №К-107/16 у відповідь на звернення позивача щодо віднесення здоровпункту до закладів охорони здоров`я управління охорони здоров`я повідомила, що відповідно; до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 23 жовтня 1978 року №1000 «Номенклатура закладів охорони здоров`я» лікарські та фельдшерські здоровпункти організовуються на підприємствах, установах та організаціях і відносяться до розділу 4 «Амбулаторно-поліклінічні заклади». Відповідно до розділу Б «Посади середнього медичного персоналу» наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 21 жовтня 1974 року №990 "Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю" посада фельдшера відноситься до середнього медичного персоналу (арк. спр. 17).

З урахуванням зазначеного, на думку суду, відсутність у Переліку №909 чіткого зазначення здоровпункту не нівелює характер виконуваної позивачкою роботи на посаді фельдшера, тобто, виконання таких робіт, з яким законодавство пов`язує право особи на зарахування до спеціального стажу відповідного відпрацьованого часу, що надає право на пенсію за вислугу років.

Окрім того, Міністерства охорони здоров`я України у листі від 17 квітня 2012 року повідомило, що перелік закладів охорони здоров`я затверджено Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року № 385, у пункті 1 указані пункти охорони здоров`я (здоровпункти). Робота на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад в т.ч. на посаді фельдшера) у пунктах охорони здоров`я (здоровпунктах) дає право на пенсію за вислугу років тільки в разі проходження ними державної акредитації в установленому порядку. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року №765, якою затверджено Порядкок державної акредитації закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою органам виконавчої влади регламентовано забезпечити проведення державної акредитації всіх закладів охорони здоров`я до 2000 року.

З огляду на зазначене, пункти охорони здоров`я (здоровпункти), які функціонували до затвердження вказаної постанови та в період до 2000 року не пройшли державну акредитацію як заклади охорони здоров`я, належать до закладів охорони здоров`я, робота у яких на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) дає право на пенсію за вислугу років відповідно до чинного законодавства (арк. спр. 18).

Суд констатує, що спірний період роботи позивача фельдшером та завідуючою здоровпункту Луцького аеропорту мав місце до 2000 року, а відтак відповідач необґрунтовано посилається на необхідність проходження здровпунктом державної акредитації.

Згідно посвідчення Управління охорони здоровця Волинської обласної державної адміністрації №19/114, фельдшер здровпункту Луцького державного авіапідприємства ОСОБА_1 пройшла атестацію в атестаційній комісії і наказом від 26 березня 1996 року й присвоєно вищу кваліфікаційну категорію фельдшера (арк. спрю 11).

Таким чином, суд зазначає, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої пунктом "е" частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пов`язане не лише з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а, насамперед, з посадою, яку обіймає працівник - лікарі та середній медичний персонал. У випадку, що розглядається - фельдшер та завідуюча здоровпункту.

Таким чином, позбавлення позивача права на пенсію з огляду на відсутність місця її роботи у Переліку №909, є таким, що порушує її конституційні права на соціальний захист, гарантовані державою.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №585/1498/17, від 7 лютого 2021 року у справі №120/4377/18-а.

Крім того, відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Враховуючи зазначене та звернення позивача із заявою про призначення пенсії, пенсія має бути призначена з 24 квітня 2020 року, тобто з дня звернення із заявою про призначити пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стосовно доводів відповідача про те, що Порядок №22-1 визначено відповідний бланк заяви про призначення (перерахунок) пенсії, яка подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії суд зауважує, що зміст заяви ОСОБА_1 від 24 квітня 2020 року очевидно дає змогу оцінити намір заявника про призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім того, важливим є те, що до заяви позивачем було долучено ряд документів, які подаються при призначенні вказаної пенсії.

Вказане беззаперечно підтверджується і листом ГУ ПФУ у Волинській області від 19 травня 2020 року №0300-0218-8813734 у якому відповідач вказує, що розглянуто звернення по питанню права на пенсію за вислугу років та по суті порушеного у зверненні питання роз`яснено норми, що стосуються саме пенсії за вислугу років відповідно до пункту „е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (арк. спр. 21).

Враховуючи зазначене, на думку суду, подання заяви про призначення пенсії не встановленого зразка, не може бути безумовною підставою для відмови у призначені пенсії , оскільки надмірний формалізм, може мати наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду 27 листопада 2019 року по справі №748/696/17.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

За наведених вище обставин, суд вважає, що відповідачем належними, достатніми та допустимими доказами не спростовано доводи адміністративного позову та не доведено правомірності дій щодо неврахування періоду роботи позивача з 11 липня 1988 року по 23 травня 1998 року фельдшером та завідуючою здоровпункту Луцького аеропорту (потім ВАТ «Луцьке авіапідприємство») до спеціального стажу та непризначення у зв`язку з цим пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а, відтак, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими.

З урахуванням встановлених обставин та аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо неврахування періоду роботи позивача з 11 липня 1988 року по 23 травня 1998 року фельдшером та завідуючою здоровпункту Луцького аеропорту (потім ВАТ «Луцьке авіапідприємство») до спеціального стажу, зобов`язати відповідача врахувати до спеціального стажу вказаний період роботи та призначити позивачу пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 24 квітня 2020 року.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок), який сплачений відповідно до квитанції від 27 травня 2020 року на суму 840,80 грн та від 16 березня 2021 року №ПН2283 (арк. спр. 3-4) та зарахований до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджується відповідними виписками (арк. спр. 24-25).

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 257, 262, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Конституції України, Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо неврахування до спеціального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 11 липня 1988 року по 23 травня 1998 року фельдшером та завідуючою здоровпункту Луцького аеропорту (перейменованого в ВАТ «Луцьке авіапідприємство»).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області врахувати період роботи ОСОБА_1 з 11 липня 1988 року по 23 травня 1998 року фельдшером та завідуючою здоровпункту Луцького аеропорту (перейменованого в ВАТ «Луцьке авіапідприємство») до спеціального стажу та призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 24 квітня 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судовий збір у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2021 року.