Справа № 420/5742/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5742/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Грачук В.С.

За участю сторін:

Представника позивача: Погорілого О.В.

Представника відповідача: Лебідь Ю.В.

Представника 3-ої особи: Медяник Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , первинної профспілкової організації Дністровського міжрайонного управління водного господарства в особі голови Кубишко Олександра Вікторовича до Державного агентства водних ресурсів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Дністровське міжрайонне управління водного господарства, Басейнове управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , первинної профспілкової організації Дністровського міжрайонного управління водного господарства в особі голови Кубишко Олександра Вікторовича до Державного агентства водних ресурсів України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дністровське міжрайонне управління водного господарства (далі МУВГ), в якому позивачі просять суд скасувати наказ Державного агентства водних ресурсів України від 30.06.2020 року №604 «Про реорганізацію Дністровського МУВГ».

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що ОСОБА_1 на підставі наказу Державного агентства водних ресурсів України від 10.03.2020 року №60-ос очолював Дністровське міжрайонне управління водного господарства

30.06.2020 року Виконуючим обов`язки (далі в.о.) голови Державного агентства водних ресурсів України Михайлом Хорєвим було прийнято наказ №604 «Про реорганізацію Дністровського МУВГ». Даний наказ передбачав, зокрема: реорганізацію Дністровського міжрайонного управління водного господарства; приєднання до Басейнового управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю; передачу всіх майнових прав та обов`язків правонаступнику - Басейновому управлінню водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю; утворення комісії з реорганізації; зміну умов праці та вивільнення працівників Дністровського МУВГ.

Водночас позивачі вважають зазначений наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в.о. голови Державного агентства водних ресурсів України Хорєв М.Ю., на їх думку, не мав повноважень приймати та підписувати оскаржуваний наказ.

З цього приводу позивачами зазначено, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1016-р від 28 жовтня 2019 року на ОСОБА_2 , як першого заступника Голови Держводагентства було покладено тимчасове виконання обов`язків Голови зазначеного Агентства, до призначення у встановленому порядку Голови Державного агентства водних ресурсів України.

Водночас 03.06.2020 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження №609-р, яким Головою Державного агентства водних ресурсів України призначив Кузьменкова Олексія Олександровича.

Таким чином, з часу призначення Головою Державного агентства водних ресурсів України Кузьменкова О.О., повноваження в.о Голови агентства у Хорєва М.Ю. припинилися, а тому останній не мав юридичних повноважень на прийняття та підписання наказу №503 від 30.06.2020 року «Про реорганізацію Дністровського МУВГ».

Крім того, на думку позивачів, зазначений наказ суперечить Конституції України, законам та підзаконним нормативним актам України, не відповідає внутрішній політиці держави, прийнятий в порушення принципів забезпечення балансу загальнодержавних, регіональних та місцевих інтересів, відкритості та прозорості процесів підготовки і прийняття рішень органами державної влади, свободи, участі громадян в управління державними і суспільними справами.

Ухвалою суду від 20.07.2021 року позовну заяву Карпенко Андрія Аркадійовича, первинної профспілкової організації Дністровського міжрайонного управління водного господарства в особі голови Кубишко Олександра Вікторовича до Державного агентства водних ресурсів України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дністровське МУВГ, було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

15.09.2020 року ухвалою суду подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

12.10.2020 року в підготовчому судовому засіданні в порядку, передбаченому ст.243 ч. 7 КАС України, Одеським окружним адміністративним судом було винесено ухвалу, із занесенням її до протоколу судового засідання, про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Басейнового управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю.

12.11.2020 року провадження у справі було зупинено та поновлено 02.03.2021 року

Ухвалою суду від 02.03.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 13.04.2021 року представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Державного агентства водних ресурсів України проти задоволення позовних вимог позивачів заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов (т. 1 а.с. 148-158). Зазначила, що Законом України від 4 жовтня 2016 року №1641-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження інтегрованих підходів в управлінні водними ресурсами за басейновим принципом» було запроваджено басейновий принцип управління водними ресурсами.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №371-р та постановою Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2017 року №1106 було затверджено План заходів з виконання Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони та доручено Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за участю інших суб`єктів, відповідальних за виконання затвердженого цією постановою плану заходів, забезпечити його виконання у межах відповідних бюджетних призначень, а також за рахунок міжнародної технічної допомоги та інших джерел, не заборонених законодавством.

Планом заходів визначено ряд завдань для забезпечення виконання Директиви 2000/60/ЕС, ключовою метою яких є досягнення доброго стану вод відповідно до басейнового принципу управління.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України від 01.03.2018 року №95 «Про організаційну структуру Державного агентства водних ресурсів України» (зі змінами, внесеними наказом від 04.04.2018 року №151) за погодженням із Міністром екології та природних ресурсів України було затверджено організаційну структуру Державного агентства водних ресурсів України відповідно до басейнового принципу управління водними ресурсами за Басейновим принципом.

Впровадження організаційної структури Державного агентства водних ресурсів України здійснюється у декілька етапів, які визначають планомірний перехід на управління водними ресурсами за басейновим принципом.

Оскаржуване рішення є одним із елементів поступового та планомірного процесу реформування, спрямованого на забезпечення повного переходу на управління водними ресурсами за басейновим принципом.

При цьому реорганізація Дністровського МУВГ шляхом приєднання до Басейнового управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю дозволить зменшити єдину вартість послуг, пов`язаних із забором води на полив, удосконалити та забезпечити єдність управління та концентрування коштів загального та спеціального фондів.

Щодо повноважень Виконуючого обов`язки голови Державного агентства водних ресурсів України Хорєва М.Ю. на підписання оскаржуваного наказу, відповідач зазначив наступне.

Так, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2019 року №1016-р «Про тимчасове покладення виконання обов`язків Голови Державного агентства водних ресурсів України на ОСОБА_2 » на ОСОБА_2 було тимчасово покладено виконання обов`язків Голови Державного агентства водних ресурсів України до призначення в установленому порядку Голови Державного агентства водних ресурсів України.

03 червня 2020 року Кабінет Міністрів України виніс розпорядження №609-р, яким Головою Державного агентства водних ресурсів України призначив Кузьменкова Олексія Олександровича. Зазначеним розпорядженням Кабінет Міністрів України передбачив, що ОСОБА_3 призначається Головою Державного агентства водних ресурсів України з дати початку фактичного виконання ним посадових обов`язків.

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.06.2020 року №637-р ОСОБА_3 було звільнено з посади Голови Державного агентства водних ресурсів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.06.2020 року №642-Р на ОСОБА_2 було тимчасово покладено виконання обов`язків Голови Державного агентства водних ресурсів України до призначення в установленому порядку Голови Державного агентства водних ресурсів України.

Відомості про виконання обов`язків Голови Державного агентства водних ресурсів України Хорєвим М.Ю. були внесені до Єдиного державного реєстру Юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 року №828-р Головою Держводагентства було призначено ОСОБА_4 , який приступив до виконання обов`язків з 14.07.2020 року.

За таких умов відповідач зазначає, що з 16 червня 2020 року по 14.07.2020 року виконання обов`язків Голови Агентства здійснював ОСОБА_2 , а тому оскаржуваний наказ, прийнятим ним, як в.о. Голови Агентства в межах своїх повноважень та на виконання ним управлінських функцій.

У судовому засіданні 13.04.2021 року представник Басейнового управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю проти задоволення позовних вимог позивачів заперечувала з підстав, аналогічних зазначеним відповідачем у відзиві на адміністративний позов та представником Державного агентства водних ресурсів України в судовому засіданні.

Представник Дністровського міжрайонного управління водного господарства до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи третю особу повідомлено належним чином. Представником Дністровського МУВГ надано до суду пояснення третьої особи по суті спірних правовідносин (т.1 а.с.89, 90-96, 109-116). В зазначених поясненнях Дністровське МУВГ проти задоволення позовних вимог позивачів також заперечує з підстав, зазначених Державним агентством водних ресурсів України. Крім того, представник третьої особи посилався на відсутність повноважень адвоката Погорілого О.В. на представництво інтересів первинної профспілкової організації Дністровського міжрайонного управління водного господарства, оскільки договір про надання правової допомоги, укладений між адвокатом та Кубишко Олександром Вікторовичем, не надає повноважень адвокату діяти від імені профспілкової організації.

Судом у справі було встановлено наступне.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України від 10.03.2020 року №60-ос ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Дністровського міжрайонного управління водного господарства (т.1 а.с.19).

30.06.2020 року в.о. Голови Державного агентства водних ресурсів України Хорєвим М.Ю. було прийнято наказ №604 «Про реорганізацію Дністровського МУВГ» (т.1 а.с. 20-22), яким було визначено:

- реорганізувати Дністровське міжрайонне управління водного господарства шляхом приєднання до Басейнового управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю;

- установити, що БУВР річок Причорномор`я та нижнього Дунаю є правонаступником Дністровського МУВГ, до якого з моменту припинення діяльності переходять усі майнові права та обов`язки Дністровського МУВГ;

- установити, що все нерухоме майно, передане БУВР річок Причорномор`я та нижнього Дунаю від Дністровського МУВГ, закріплене на праві оперативного управління за БУВР річок Причорномор`я та нижнього Дунаю;

- утворити комісію з реорганізації Дністровського МУВГ.

Водночас позивачі не погоджуються із зазначеним наказом та вважають його протиправним, оскільки такий наказ був підписаний не уповноваженою на те особою, не відповідає внутрішній політиці держави, прийнятий в порушення принципів забезпечення балансу загальнодержавних, регіональних та місцевих інтересів, відкритості та прозорості процесів підготовки і прийняття рішень органами державної влади, свободи, участі громадян в управління державними і суспільними справами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши адміністративний позов, відзив на нього, пояснення третіх осіб, а також надані до суду письмові докази, заслухавши обґрунтування, доводи та заперечення учасників справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №393 було затверджено Положення про Державне агентство водних ресурсів України (далі - Положення № 393), відповідно до п. 1 якого Держводагентство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Пунктом 3 Положення №393 визначено, що основними завданнями Держводагентства є: 1) реалізація державної політики у сфері управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів, розвитку водного господарства і меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських зрошувальних і осушувальних систем; 2) внесення пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів.

Згідно приписів п. 11 Положення №393 Голова Держводагентства утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, здійснює у межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Виходячи з системного аналізу наведених правових положень, суд доходить висновку, що здійснення повноважень з прийняття рішень щодо реорганізації підприємств територіальних органів Держводагентства, у тому числі про утворення комісій з припинення (реорганізації) та підписання з цього приводу відповідних наказів належить саме до компетенції Голови Держводагентства.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.10.2019 року №1016-р на ОСОБА_2 було тимчасово покладено виконання обов`язків Голови Державного агентства водних ресурсів України до призначення в установленому порядку Голови Державного агентства водних ресурсів України (т. 1 а.с. 23).

03.06.2020 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №609-р, Головою Державного агентства водних ресурсів України було призначено ОСОБА_3 . При цьому у зазначеному розпорядженні вказано, що ОСОБА_3 призначається Головою Державного агентства водних ресурсів України з дати початку фактичного виконання ним посадових обов`язків строком на п`ять років (т. 1 а.с. 24, 187).

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.06.2020 року №637-р ОСОБА_3 було звільнено з посади Голови Державного агентства водних ресурсів (т. 1 а.с. 188).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.06.2020 року №642-Р на заступника Голови Державного агентства водних ресурсів України Хорєва Михайла Юрійовича було тимчасово покладено виконання обов`язків Голови Державного агентства водних ресурсів України з 16.06.2020 року до призначення в установленому порядку Голови Державного агентства водних ресурсів України (т. 1 а.с. 189, 192).

08.07.2020 року розпорядженням Кабінету Міністрів України №828-р Головою Держводагентства було призначено ОСОБА_4 .

Відповідно до наказу Держводагентства від 14.07.2020 №182-ОС ОСОБА_4 приступив до виконання обов`язків Голови Держводагентства з 14.07.2020 року (т. 1 а.с. 193).

З урахуванням викладеного судом встановлено, що з 16.06.2020 року по 14.07.2020 року, в тому числі на дату прийняття спірного наказу, а саме 30.06.2020 року, виконання обов`язків Голови Держводагентства здійснював ОСОБА_2 .

З огляду на викладене суд критично ставиться до тверджень представника позивачів стосовно того, що спірний наказ був прийнятий особою, яка не мала належних повноважень для його прийняття.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 4 жовтня 2016 року №1641-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження інтегрованих підходів в управлінні водними ресурсами за басейновим принципом» було запроваджено басейновий принцип управління водними ресурсами.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №371-р та постановою Кабінету Міністрів України від 25 жовтня 2017 року №1106 було затверджено План заходів з виконання Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони та доручено Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за участю інших суб`єктів, відповідальних за виконання затвердженого цією постановою плану заходів, забезпечити його виконання у межах відповідних бюджетних призначень, а також за рахунок міжнародної технічної допомоги та інших джерел, не заборонених законодавством.

Планом заходів визначено ряд завдань для забезпечення виконання Директиви 2000/60/ЕС, ключовою метою яких є досягнення доброго стану вод відповідно до басейнового принципу управління.

Кабінетом Міністрів України (протокол №43 від 04.07.2017 року) доручено Мінприроди та Держводагентству забезпечити реформування водного господарства, зокрема, шляхом об`єднання об`єктів державної власності у сфері водного господарства та гідротехнічної меліорації за регіональним принципом та вжити заходів щодо припинення об`єктів державної власності.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України від 01.03.2018 року №95 «Про організаційну структуру Державного агентства водних ресурсів України» (зі змінами внесеними наказом від 04.04.2018 року №151) за погодженням із Міністром екології та природних ресурсів України було затверджено організаційну структуру Державного агентства водних ресурсів України відповідно до басейнового принципу управління водними ресурсами за Басейновим принципом (т. 1 а.с. 173-175, 176-178).

Суд зазначає, що позивачами протягом часу розгляду справи жодним чином не було доведено суду, що прийняття оскаржуваного наказу не відповідає внутрішній політиці держави, та такий наказ прийнятий з порушенням принципів забезпечення балансу загальнодержавних, регіональних та місцевих інтересів.

Крім того, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Водночас з огляду на вимоги статтей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; в) є визначеним оскільки благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; г) є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі - позивачу; д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача оскільки це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України; в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу; г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №522/3665/17.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, на підставі аналізу обставин адміністративної справи та характеру спірних правовідносин погоджується з посиланням представника Державного агентства водних ресурсів України, що оскаржуваний наказ про реформування державного органу прийнятий в межах реалізації внутрішньої політики держави та жодним чином не порушує особисті права та інтереси позивачів, які звернулись із адміністративним позовом у справі №420/5742/20, як фізичні особи.

При цьому посилання представника позивачів на можливе подальше звільнення працівників Дністровського міжрайонного управління водного господарства у зв`язку із реорганізацією органу не свідчить про наявність порушення особистих прав та інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Станом на час вирішення справи також відсутні відомості щодо порушення інтересів первинної профспілкової організації Дністровського МУВГ через незаконне звільнення працівників зазначеного управління водного господарства.

Крім того суд зазначає, що можливість порушення прав та інтересів конкретних фізичних осіб - працівників Дністровського МУВГ, про що зазначалась представником позивачів, може бути пов`язана з фактом реалізації оскаржуваного наказу №604 від 30.06.2020 року, який передбачає процедуру реорганізації, а не з фактом його видання Державним агентством водних ресурсів України.

Також, судом не приймаються до уваги і посилання позивачів на необхідність проведення процедури громадського обговорення оскаржуваного наказу відповідно до Порядку проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №996 від 03.11.2010 року, оскільки процедура проведення консультацій з громадськістю передбачена лише для проектів нормативно-правових актів (п.5 Порядку № 996), водночас оскаржуваний наказ є організаційно-розпорядчим актом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та п. 9 Положення №393 Держводагентство у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінекоенерго видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Таким чином, відповідач не наділений повноваженнями щодо видання наказів нормативно-правового характеру.

Більш того, спірний наказ не встановлює, не змінює та не скасовує норми права, та не застосовується неодноразово. До того ж відсутні докази реєстрації оскаржуваного наказу в Міністерстві юстиції України як нормативно-правового акту.

Інші доводи та аргументи сторін не спростовують висновків суду, зроблених по суті спірних правовідносин.

Суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених фактів та обставин, враховуючи, що доводи, наведені позивачами у позові та під час розгляду адміністративної справи є недоведеними, а надані ними докази не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію відповідача, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи з необхідності відмови судом у задоволенні позовних вимог позивача, у суду відсутні підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судових витрат.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 72-80, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 257, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), первинної профспілкової організації Дністровського міжрайонного управління водного господарства в особі голови Кубишко Олександра Вікторовича (67654, Одеська область, Біляївський район, с. Маяки, вул. Богачова, 83) до Державного агентства водних ресурсів України (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 8), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Дністровське міжрайонне управління водного господарства (67654, Одеська область, Біляївський район, с. Маяки, вул. Богачова, 83), Басейнове управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 13) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 23 квітня 2021 року.

Суддя О.В. Білостоцький

.