Справа № 938/137/21
Суддя: Джус Р. В.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№938/137/21
Провадження № 2-а/938/4/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Джуса Р.В.,

з участю секретаря судового засідання Фурманюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до відповідача Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови серії ЕАН №3821881 від 23.02.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

за участю представників сторін:

від позивача: Шкрібляка Ю.І.;

від відповідача: не з`явився;

Обставини справи.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії ЕАН №3821881 від 23.02.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою судді від 18.03.2021 було відкрито провадження по адміністративній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судовому засіданні на 25.03.2021.

В судове засідання 25.03.2021 з`явився позивач ОСОБА_1 .

Належним чином повідомлений представник відповідача УПП в Івано-Франківській області в судове засідання 25.03.2021 не з`явився. Причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. У зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 12.04.2021.

08.04.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив в задоволенні позову ОСОБА_1 до УПП в Івано-Франківській області відмовити, також просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача.

В судове засідання 12.04.2021 з`явився позивач, який надав відповідь на відзив на позовну заяву. Також, просив відкласти розгляд справи та надати для ознайомлення долучені до відзиву відеофайли.

У зв`язку з цим в судовому засіданні оголошено перерву до 19.04.2021.

В судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 , який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Правова позиція позивача.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 23.02.2021 відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАН №3821881.

Відповідно до винесеної постанови він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України.

Так, 23.02.2021, він керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen T4», з номерним знаком НОМЕР_1 , не порушуючи Правил дорожнього руху зупинився на вимогу інспектора поліції на ділянці траси Н-10, не доїжджаючи с. Лісна Слобідка Коломийського району Івано-Франківської області. Поліцейський, який йому не представився, тримав у руках прилад для вимірювання швидкості, який за кілька метрів (приблизно 5-10м) до зупинки його транспортного засобу навів на номерний знак його автомобіля. Підійшовши до його транспортного засобу інспектор повідомив йому, що він допустив порушення ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, а також попросив пред`явити посвідчення водія, та реєстраційний талон, які він надав, а інспектор відніс їх до службового автомобіля та передав своїй напарниці лейтенанту поліції ОСОБА_2 , яка сиділа в салоні згаданого автомобіля.

Зазначає, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню, з тих підстав, що правил дорожнього руху, він не порушував та оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням законодавства, а саме: інспектор Дуплеца Т.Я. склала постанову без його присутності, у середині службового автомобіля поліцейських; вимірювальний засіб був у руках інспектора, а не стаціонарно вмонтованим способом; поліцейською не було розтлумачено йому права, та розгляд справи не здійснювався згідно з ст. 279 КУпАП (інспектор поліції Дуплеца Т.Я. не надала йому можливості заявити клопотання або ж скористатися послугою юриста, а також не надала доказів (відео, фото чи інші), що підтверджують порушення ПДР).

Також зазначив, що з текстом постанови він також не ознайомився, тому, що лейтенант поліції заявила, що дуже поспішає і запропонувала підписати постанову.

У наданих в судовому засіданні поясненнях позивач звернув увагу на те, що наближаючись до села Лісна Слобідка Коломийського району Івано-Франківської області він зменшив швидкість та в межах населеного пункту їхав із дозволеною Правилами дорожнього руху швидкістю, а саме близько 50 км/год. На якій дистанції поліцейським вимірювалась швидкість його автомобіля, йому невідомо, однак на відстані близько 5-10 м. до зупинки автомобіля, поліцейський навів прилад вимірювання на номерний знак автомобіля. Дорожнього знака, який би попереджав про здійснення відеофіксації, перед тим місцем де його зупинили поліцейські, він не бачив. Вважає, що відео з приладу TruCam, яке долучено поліцейськими до відзиву, є неякісним і з нього неможливо зробити однозначного висновку про швидкість руху автомобіля. Також позивач послався на те, що його автомобіль зупинив один поліцейський а постанову складав зовсім інший, який сидів у службовому автомобілі, і який йому не представлявся.

Правова позиція відповідача.

08.04.2021 року представник відповідача Грінченко Д.М. надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі.

Відзив, обґрунтовано тим, що 23.02.2021 близько 12год. 40хв. екіпажем УПП в Івано-Франківській області ДПП під час несення служби в населеному пункті Лісна Слобідка Коломийського району Івано-Франківської області на 146 км, траси Н10 за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 000677) було виявлено порушення правил дорожнього руху водієм транспортного засобу «марки «Volkswagen T4», з номерним знаком НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 96км/год. в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху на 46км/год. та порушив п. 12.4. ПДР України.

Зазначає, що водія було ознайомлено з документами, що підтверджують правомірність використання вимірювача швидкості TruCam, а також з фото,- відео фіксацією правопорушення; передбачені ст.286 КУпАП права водію були роз`яснені. Лазерний вимірювач швидкості TruCam пройшов повірку та використовувався правомірно. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог; сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

На підтвердження своїх заперечень, викладених у відзиві, відповідач надав диск з відеозаписом з приладу TruCам; фото з приладу TruCам; копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/21179 від 13.01.2021 строком чинності до 13.01.2021; копію сертифікату на нього від 29.08.2012 №UA-MI/1-2903-2012; копію експертного висновку від 27.09.2018 року з додатком; листа Департаменту патрульної поліції НП України від 04.10.2018 року № 11299/41/2/02-2018.

Фактичні обставини, встановлені судом.

23.02.2021 інспектором 1 батальйону 2 роти УПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Дуплецою Тетяною Ярославівною винесено постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 23.02.2021 о 12год. 40хв. в с. Лісна Слобідка на автодорозі Н10, 146км. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen T4», з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 96 км/год, при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 46 км/год. Швидкість вимірювалась приладом ТruСАМ LTI 20/20 серії №ТС 000677, чим порушено п.12.4 ПДР- Порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год), за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП (а.с 3).

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП О.Г. Білошицьким від 04 жовтня 2018 року (а.с. 35).

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12 (а.с. 36).

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/21179, яке чинне до 13.01.2022, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів ТruСАМ LTI 20/20 №ТС серії 000677, за результатами перевірки відповідає вимогам технічної документації на вимірювач (а.с. 37).

В якості доказів перевищення швидкості позивачем, відповідач надав суду відповідне фото та відеозапис на оптичному диску відео файл "_bA0223_123855", на якому зафіксовано номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму, на яких зафіксовані час та дата вчинення відповідного правопорушення, а саме: «23.02.2021 12:38:55», а також оптичний диск із відео-фіксацією розгляду, на якому містяться відеофайли " та ", здійсненою в період часу з 12:34год. по 12:45год. (а.с.40).

Оцінка суду.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п.12.4 ПДР України, на 46 км/год.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказам, зокрема факт керування позивачем автомобілем у населеному пункті із швидкістю більше 50 км/год.

В оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» - це відео здійснення вимірювання швидкості руху приладом Trucam.

Дослідивши долучений відповідачем відофайл та роздруковану фотокопію із приладу Trucam, судом встановлено, що вказані докази не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Як вказано в оскаржуваній постанові, місце руху автомобіля під керуванням позивача із швидкістю 96 км/год визначено як 146км траси Н-10.

Разом з тим, відповідачем не зазначено, на якому саме відрізку траси Н-10, знаходиться населений пункт - Лісна Слобідка, Коломийського району Івано-Франківської області, не вказано його протяжність. Відповідачем не зазначено, на якій дистанції виміряна швидкість автомобіля.

За відсутності посилання в оскаржуваній постанові на доказ щодо зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості.

Отже, відповідач в особі працівника патрульної поліції, який розглянув справу, не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), вказане обумовлено ч.2 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

При цьому відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст.40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Як зазначив в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , він в якості пасажира рухався на автомобілі марки Volkswagen T4» під керуванням ОСОБА_4 в напрямку до села Отинія Коломийського району. Рухаючись по автомобільній дорозі та наближаючись до села Лісна Слобідка, водій ОСОБА_5 зменшив швидкість десь до 60км/год. В`їхавши у населений пункт, автомобіль ОСОБА_1 зупинила поліція. Коли поліцейський підійшов до автомобіля по пояснив, що водій перевищив швидкість, при цьому не попередив, що ведеться відеофіксація нагрудною камерою та не зачитав права. Потім ОСОБА_6 вийшов із автомобіля, а він залишився в автомобілі. Зазначив, що поліція стояла близько до знаку населений пункт, тому могла зафіксувати швидкість, яка була у автомобіля ще до населеного пункту.

Суд звертає увагу також на те, що згідно оскаржуваної постанови час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення 12год. 40хв. Однак на відеозаписі з пристрою TruCam LTI 20-20 серії №ТС 000677 зафіксований час 12год. 38хв., який не співпадає з зазначеним у оскаржуваній постанові часом. При цьому із відеофайлу, на якому міститься відеофіксація розгляду справи вбачається, що розгляд справи було розпочато о 12год. 34хв. (тобто до виявлення факту порушення правил дорожнього руху ) та закінчився о 12год. 44хв., що у свою чергу не підтверджує, що 23.02.2021 о 12год. 40хв. в с. Лісна Слобідка на автодорозі Н10, 146км. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen T4», з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 96 км/год, при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 46 км/год.

Такі обставини, на думку суду, свідчать про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що в свою чергу стало підставою для винесення оскаржуваної постанови за неповним з`ясуванням всіх обставин справи та перевірки їх належними і допустимими доказами.

За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення нею вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до 4 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Як встановлено частинами 1, 3 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 3 ст. 77 КАС України передбачено, що докази до суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАСУ електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частина 2 статті 99 КАСУ зазначає, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

За частиною 4 статті 99 КАСУ учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Однак, долучені відповідачем докази не засвідчені у відповідному порядку- не зазначається інформація про наявність оригіналу електронного доказу, а тому не можуть являтися допустимими доказами по даній справі.

Крім цього, скріншот з відеоматеріалу приладу TruСam №ТС000677 не завірений належним чином, отже не є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

Додані відповідачем до відзиву на позовну заяву оптичні диски із записом відео-фіксації вчинення правопорушення фідео файл "_bA0223_123855" та із записом відео-фіксації розгляду справи, на якому містяться відеофайли " та ", які підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст.99 КАС України, не містять цифрового підпису, як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Отже, надані суду відеозаписи з приладу ТruCAM та нагрудної камери поліцейського не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та відповідачами не надані суду належні та допустимі докази про порушення позивачем вимог ПДР України.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем, як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Як зазначено в частинах другій та шостій статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а отже, інспектор УПП в Івано-Франківській області лейтенант поліції Дуплеці Т.Я., як суб`єкт владних повноважень, прийняла необгрунтоване рішення без урахування та встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу правопорушення.

За встановлених в судовому засіданні обстанин, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3821881 від 23.02.2021, винесену інспектором УПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Дуплецою Т.Я., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн 00 коп. слід скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, позивачем при подачі адміністративного позову було понесено судові витрати по сплаті судового збір у розмірі 454,00 грн., які відповідно до ч.1ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд ,-

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.02.2021 року серії ЕАН №3821881 скасувати, провадження по справі закрити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, яке розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 23 Івано-Франківської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: с. Ільці, присілок Флесівка, 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 (нуль) копійон, понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції; юридична адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Юності,23, 76492.

Повний текст рішення складено 21.04.2021.

Суддя Джус Р.В.