Справа № 1.380.2019.007106
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.007106 пров. № А/857/15767/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Дутканич Н.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.03.2020р. в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Львівській обл. до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи з податку на доходи фізичних осіб та військового збору (суддя суду І інстанції: Карп`як О.О., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 16.03.2020р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 19.03.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

29.12.2019р. позивач Головне управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл. звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача фізичної особи ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в дохід державного бюджету суму податкового боргу в розмірі 220062 грн. 85 коп. (а.с.1-3).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи (а.с.28-29).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.03.2020р. заявлений позов задоволено; стягнуто з відповідача ОСОБА_1 в дохід державного бюджету податковий борг в розмірі 220062 грн. 85 коп. (а.с.51-55).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.65-68).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що під час перевірки та складання акту перевірки позивачем не досліджувалося питання про розмір складових боргу заборгованості зі сплати кредиту, відсотків, пені або штрафу. Наведені відомості є відсутніми у акті перевірки, а тому податковим органом не доведено, що апелянт отримувала доходи, які згідно з Податковим кодексом /ПК/ України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи. Таким чином, визначальним для вирішення питання правомірності оскаржуваного повідомлення-рішення є встановлення бази оподаткування, а саме суми отриманого додаткового блага у вигляді прощеного банком боргу.

Податковим органом не надано до суду відомості про те, яку суму, починаючи з моменту укладання договору, а саме з 2007 року, відповідач сплатила AT «Укрсиббанк». В процесі проведення перевірки ГУ ДФС в Львівській обл. необхідно було встановити правовий статус всієї суми прощеної заборгованості за кредитом, з огляду на те, що вказана сума може включати в себе тіло кредиту, відсотки та/або пеню, що, відповідно, зумовлює настання різних правових наслідків. Крім того, в матеріалах справи є відсутній розрахунок штрафних санкцій за наслідками донарахувань податкових зобов`язань.

З огляду на викладене, з наявних в матеріалах справи документів неможливо встановити відомості про розмір коштів, які відповідач сплатила банку з урахуванням таких складових як тіло кредиту, відсотки, пеня та штрафні санкції, а тому податковим органом не доведено, що вона отримувала доходи, які згідно з ПК України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи.

Окрім цього, на момент анулювання кредитного боргу курс швейцарських франків змінився порівняно з курсом на момент укладення кредитного договору № 0 від 16.01.2007р. та кредитного договору № 0 від 26.03.2007р.

Банк не проінформував апелянта у письмовій формі під час процесу укладення кредитного договору про можливі ризики в разі можливої різкої зміни валютного курсу, що може вважатися, як свідоме шахрайство з метою отримати надприбутків.

Позивачем ГУ ДПС у Львівській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу і додаткові пояснення, в яких останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.108-112, 126-128).

Також відповідачем ОСОБА_1 направлено до апеляційного суду відповідь на відзив, в якому остання наводить свої доводи щодо правової позиції позивача по справі (а.с.122-124).

Колегія суддів ухвалила відхилити клопотання відповідача (апелянта) ОСОБА_1 , що надійшло електронною поштою до апеляційного суду 20.04.2021р. (а.с.130), про відкладення апеляційного розгляду справи через погіршення її самопочуття, неможливість участі у справі адвоката без її присутності, а також у зв`язку із запровадженням карантину.

При цьому, відповідачем не представлено будь-яких доказів погіршення самопочуття, а покликання щодо неможливості явки до суду її представника адвоката Ганича І.М. колегія суддів вважає некоректними. Згідно матеріалів справи адвокат Ганич І.М. діє на підставі ордера серії ДН від 132334, який не передбачає обмеження його повноважень як представника (а.с.114).

Також в судовому засіданні від 06.04.2021р. була оголошена перерва з метою забезпечення права адвоката на ознайомлення з матеріалами справи. Станом на 20.04.2021р. будь-яких доказів розірвання договору про надання правової допомоги, укладеного відповідачем з Адвокатським об`єднанням «Захист», апеляційному суду не представлено.

Поверхневі та загальні покликання на умови карантину не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Рекомендація Ради суддів України (лист № 9рс-186/20 від 16.03.2020р.) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.

В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Отже, вказане клопотання не розкриває дійсних причин неявки відповідача та її представника до апеляційного суду.

Колегія суддів наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін (їх представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Статтею 67 Конституції України передбачено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Розглядувані відносини по стягненню податкового боргу регулюються приписами ПК України (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 якого податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (п.41.2 ст.41 ПК України).

Право контролюючих органів на звернення до суду з позовом щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини передбачене пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України.

Згідно п.95.1 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п.95.2 вказаної статті).

За правилами п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Вирішуючи наведений спір, суд першої інстанції виходив з того, що сума податкового боргу відповідача складає 220062 грн. 85 коп. Вказаний борг виник внаслідок несплати суми грошових зобов`язань, визначених згідно податкових повідомлень-рішень №№ , від 16.03.2018р., які набули статусу узгоджених. Також зверненню до суду із згаданим позовом передувало скерування на адресу відповідача податкової вимоги № 44487-17 від 10.04.2018р., згідно якої сума податкового боргу станом на 09.04.2018р. становить 220147 грн. 60 коп.

Оскільки вжиті податковим органом заходи не призвели до погашення платником податків вказаного боргу, тому ГУ ДПС у Львівській обл. звернулося із відповідним позовом до суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Із змісту заявленого ГУ ДПС у Львівській обл. позову слідує, що його предметом є стягнення з відповідача ОСОБА_1 податкового боргу в загальному розмірі 220062 грн. 85 коп.

За таких обставин під час розгляду справи суд повинен перевірити підстави та періоди виникнення вказаної заборгованості, правильність обчислення суми боргу, наявність або відсутність платежів в рахунок погашення цієї суми (повного чи часткового), а також з`ясувати та зазначити у своєму рішенні, із яких сум складається цей борг та на підставі яких документів відповідач повинен його сплачувати. При цьому, належить витребувати і дослідити зазначені документи, навівши в рішенні суму кожного платежу, граничний строк сплати податкового зобов`язання і суму штрафу за порушення цього строку.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, є податковим боргом.

Згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пп.54.5 ст.54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пп.«е» п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз зазначених норм закону свідчить, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.

За змістом п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Право податкового органу на направлення платнику податків податкової вимоги у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, виникає лише на 11-й день після отримання платником податкового повідомлення-рішення за умови неініціювання процедури оскарження такого рішення контролюючого органу.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно облікових даних ГУ ДПС у Львівській обл. станом на 18.12.2019р. за відповідачем ОСОБА_1 обліковується непогашений податковий борг в загальному розмірі 220062 грн. 85 коп., в тому числі:

по податку на доходи з фізичних осіб /ПДФО/ 205711 грн. 70 коп. (недоїмка 128916 грн. 68 коп., штрафні санкції 32399 грн. 17 коп., пеня 44395 грн. 85 коп.);

з військового збору 14351 грн. 15 коп. (недоїмка 9203 грн. 83 коп., штрафні санкції 2300 грн. 96 коп., пеня 2846 грн. 36 коп.) (а.с.4-5).

Розмір податкового боргу стверджується довідкою про наявність заборгованості по платежах до бюджету (а.с.4), даними облікової картки платника податків по вказаних платежах (а.с.16-17).

Розглядуваний податковий борг виник внаслідок несплати відповідачем як фізичною особою наступних грошових зобов`язань:

з ПДФО - згідно податкового повідомлення-рішення № від 16.03.2018р. в сумі 161145 грн. 85 коп., в т.ч. 128916 грн. 68 коп. податкового зобов`язання, 32229 грн. 17 коп. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.6).

з військового збору - згідно податкового повідомлення-рішення № від 16.03.2018р. в сумі 11504 грн. 79 коп., в т.ч. 9203 грн. 83 коп. податкового зобов`язання, 2300 грн. 96 коп. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.7).

Вказані податкові повідомлення-рішення винесені за результатами проведення документальної позапланової невизної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету ПДФО ОСОБА_1 за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., які відображені в Акті перевірки № 280/13-01-13-10/ НОМЕР_1 від 07.02.2018р. (а.с.9-14).

Вказаний Акт перевірки був скерований на податкову адресу відповідача, однак не був вручений адресатові по причині закінчення встановленого строку зберігання (а.с.15). Разом з тим, факт отримання 27.03.2018р. адресатом вказаних податкових повідомлень-рішень стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.8).

З метою погашення податкового боргу податковим органом скеровано на адресу відповідача податкову вимогу № 44487-17 від 10.04.2018р. на суму 220147 грн. 60 коп., яка не вручена адресатові по причині закінчення встановленого строку зберігання (а.с.19).

Також відповідно до вимог ст.129 ПК України позивачем нараховано пеню в сумі 44395 грн. 85 коп. по ПДФО та 2846 грн. 36 коп. по військовому збору.

Під час судового розгляду справи відповідачем не представлено будь-яких переконливих доказів щодо неправомірності нарахування спірної суми заборгованості, останнім не спростовано правильності нарахування розглядуваної суми боргу.

Також суду не надано доказів оскарження в адміністративному чи у судовому порядку винесених податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, при винесенні рішення по справі колегія суддів враховує, що наведені грошові зобов`язання є узгодженими, а відтак останні правомірно покладені в основу визначення податкового боргу платника податків.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність у відповідача податкового боргу у вказаній сумі, доказів погашення якого останнім на час розгляду справи в суді першої інстанції не представлено.

В частині дотримання порядку надсилання спірних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, що ставить під сумнів узгодженість визначених грошових зобов`язань, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п.45.1 ст.45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Також згідно з пп.16.1.11 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи підприємця.

Із урахуванням наведеного, обов`язок щодо визначення податкової адреси покладено законом на платника податків. Останній зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка визначена останнім податковою адресою та за якою контролюючий орган надсилає адресовану платнику податків кореспонденцію.

В разі невиконання цього обов`язку платник податків не вправі посилатися на неотримання ним кореспонденції від контролюючого органу як на обставину, що звільняє його від відповідальності у зв`язку із настанням негативних для нього наслідків.

Стаття 42 ПК України передбачає умови, за дотримання яких кореспонденція від контролюючого органу до платника податків вважається належним чином надісланою, а саме:

якщо кореспонденцію надіслано за належною адресою платника податків, якою є його місцезнаходження та податкова адреса;

якщо поштове відправлення оформлено шляхом надіслання рекомендованого листа з повідомленням про вручення.

Також стаття 42 ПК України передбачає можливість вручення запиту особисто адресату чи його представнику.

Згідно з п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Абзацом 6 п.42.4 ст.42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Правова конструкція цієї норми жодним чином не визначає черговості або переважності застосування податковим органом будь-якого із зазначених способів. Вжиття у наведеному законодавчому приписі сполучника «або» вказує на рівнозначність зазначених способів та можливість використання будь-якого із них за вибором податкового органу.

При цьому надіслання у розумінні цієї норми передбачає направлення адресатові (платникові) кореспонденції з повідомленням про вручення. Тобто для факту надіслання достатньою є передача податковим органом відповідного виду поштової кореспонденції на пошту.

Відповідно до п.58.3 ст.58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що приписи ПК України не передбачають умови та обов`язку контролюючого органу слідкувати за правильністю та належністю вручення платнику податків поштового відправлення, адже такий обов`язок на ньому лежав би за умови якби він особисто здійснював вручення такого запиту платнику податків, а не скористався послугами поштового зв`язку.

Слід зазначити, що платник зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою, яка фактично являється його місцезнаходженням і за якою податковий орган правомірно надсилає усю адресовану платникові кореспонденцію. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатися на неотримання ним кореспонденції податкового органу як на обставину, що звільняє його від відповідальності у зв`язку з настанням негативних для нього наслідків.

Водночас, факт отримання документів платником податків має важливе значення, оскільки з цим моментом законодавство пов`язує відлік певних строків. Вважається, що документи належним чином вручені, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Під адресою платника слід розуміти його місцезнаходження або податкову адресу.

З огляду на приписи ст.42, п.58.3 ст.58 ПК України розглядувані податкові повідомлення-рішення вважаються врученими 27.03.2018р., відтак з цієї дати розпочинається 10-денний строк, передбачений для сплати платником податків відповідних грошових зобов`язань.

Оскільки відповідачем не було оскаржено в адміністративному чи судовому порядку податкові повідомлення-рішення, сплата податкових зобов`язань не відбулася, тому сума визначених грошових зобов`язань набула статусу узгоджених зобов`язань.

Відповідно до вимог пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України у відповідача, починаючи з 09.04.2018р., виник податковий борг.

Стосовно правомірності визначення позивачем суми грошових зобов`язань колегія суддів звертає увагу на таке.

Факт узгодження грошового зобов`язання створює для платника податків обов`язок сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Своєю чергою, невиконання обов`язку зі сплати узгодженого грошового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.

Враховуючи, що після узгодження грошових зобов`язань у відповідача виник обов`язок їх сплатити у встановлені законом строки і за закінченням таких строків узгоджені податкові зобов`язання стали податковим боргом, зважаючи на факт несплати відповідачем податкового боргу, надіслання позивачем податкової вимоги відповідачеві, позов про стягнення такого боргу підлягає до задоволення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що факт узгодження грошового зобов`язання, несплата його у встановлений законом строк та набрання таким зобов`язанням якості податкового боргу виключає підстави для оцінки судом правомірності визначення податковим органом грошового зобов`язання у справі, де предметом позову є стягнення такого боргу.

Отже, питання правомірності податкових повідомлень-рішень, якими визначені суми грошових зобов`язань з ПДФО та військового збору, не може бути предметом доказування у межах даного позову, оскільки такі рішення суб`єкта владних повноважень не є предметом позову у цій справі.

Окрім цього, належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Фактично спірні правовідносини виникли з участю фізичної особи (громадянки) ОСОБА_1 у зв`язку із виявленим порушенням податкового законодавства щодо декларування сум прощеного (анульованого) кредитором боргу.

В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, колегія суддів вважає, що саме ОСОБА_1 як фізична особа є належним відповідачем за даним позовом.

Додатково колегія суддів наголошує на тому, що в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на повідомлення банківської установи від 31.07.2014р. та 10.09.2015р. щодо анулювання боргу.

Відповідно до повідомлення від 31.07.2014р. АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості в розмірі 3168 швейцарських франків 34 сантимів, що по курсу Національного банку України 42026 грн. 60 коп., з яких:

сума основного боргу (кредиту) - 2078 швейцарських франків 16 сантимів, що по курсу Національного банку України 27556 грн. 40 коп.;

сума процентів - 1090 швейцарських франків 18 сантимів, що по курсу Національного банку України 14455 грн. 78 коп.

Згідно із повідомленням від 10.09.2015р. АТ «УкрСиббанк» прийнято рішення про анулювання наступної кредитної заборгованості:

сума основного боргу (кредиту) - 27106 швейцарських франків 25 сантимів, що по курсу Національного банку України 608943 грн. 61 коп.;

сума процентів - 4808 швейцарських франків 02 сантимів, що по курсу Національного банку України 108012 грн. 47 коп. (а.с.76-77).

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1/99-рп, частину першу ст.58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно, зміст суб`єктивних прав та обов`язку особи, у тому числі щодо правил нарахування та сплати податку, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права чи обов`язку.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав та обов`язків, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

На час анулювання 31.07.2014р. кредитної заборгованості в розмірі 3168 швейцарських франків 34 сантимів, що по курсу Національного банку України 42026 грн. 60 коп. діяла редакція пп.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164 ПК України, відповідно до якої до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Із змісту вказаної норми слідує, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням.

Таким чином, загальна сума анульованого боргу 42026 грн. 60 коп. (без розмежування суми кредиту та нарахованих процентів) вірно врахована податковим органом під час визначення грошових зобов`язань.

На час анулювання від 10.09.2015р. кредитної заборгованості в розмірі 31914 швейцарських франків 27 сантимів, що по курсу Національного банку України 716956 грн. 08 коп., діяла редакція пп.164.2.17 «д» п.164.2 ст.164 ПК України, відповідно до якої до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом;

Із змісту вказаної норми слідує, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням.

Таким чином, сума основного боргу (кредиту) в розмірі 27106 швейцарських франків 25 сантимів, що по курсу Національного банку України 608943 грн. 61 коп., підставно врахована податковим органом під час визначення грошових зобов`язань.

Будь-яких заперечень щодо прощення боргу ПАТ «Універсал Банк», який мав місце в ІІ кварталі 2016 року в сумі 4644 грн. 55 коп., апелянтом не наведено.

Окрім цього, позиція відповідача стосовно взаємовідносин з банківськими установами, допущення ними недобросовісної поведінки, яка призвела до порушення прав відповідача як споживана банківських (кредитних) послуг, виходить за межі предмету розглядуваного позову, а відтак не може братися до уваги апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги у справі про стягнення податкового боргу.

Колегія суддів відхиляє інші доводи апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають; представлені позивачем докази є належними і допустимими, а відтак останні правомірно прийняті судом першої інстанції до уваги.

Таким чином, колегія суддів вважає заявлений позов підставним та обґрунтованим, а тому такий підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.03.2020р. в адміністративній справі № 1.380.2019.007106 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 21.04.2021р.