Справа № 640/4622/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року м. Київ № 640/4622/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної фіскальної служби України
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить суд: стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення у справі №826/3278/18 за період з 27.09.2018 по 19.03.2019 в розмірі 84 822,07 грн.

Ухвалою суду від 27.03.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви.

Після усунення позивачкою недоліків позовної заяви суд ухвалою від 23.04.2019 відкрив провадження у справі, розгляд якої вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2020 суд зобов`язав Державну фіскальну службу України надати розрахунок середньодобового та середньомісячного заробітку ОСОБА_1 , включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу з 15.09.2018 по 05.06.2019, з урахуванням суми на яку підвищувалась заробітна плата працівникам Державної фіскальної служби України з коригуванням на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і осадових окладів відповідно до п. 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, а також інформацію про підвищення її посадового окладу за вказаний період.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що була протиправно звільнена з державної служби Державною фіскальною службою України. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі №826/3278/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018, визнано протиправним наказ Державної фіскальної служби про її звільнення та поновлено на роботі. Рішення в частині поновлення на роботі допущене судом до негайного виконання. Однак, належним чином указане рішення відповідачем не виконане. У зв`язку з викладеним позивачка вважає, що відповідач має виплатити їй середній заробіток за весь час невиконання рішення суду.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні, стверджуючи про існування об`єктивних причини, що унеможливлювали негайне виконання рішення суду про поновлення позивачки на посаді. Так, зокрема, зазначив, що, не погоджуючись із цим рішенням, Державна фіскальна служба України оскаржила його в апеляційному, а потім в касаційному порядку. Окрім того, для поновлення позивачки на посаді вживалися відповідні заходи щодо внесення змін до організаційної структури та штатного розпису Державної фіскальної служби України, після завершення яких видано наказ від 05.06.2019 №1004-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 поновлено на роботі. Позивачка ознайомлена з наказом під підпис. На виконання рішення суду їй виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі, вказаному в судовому рішенні. Тому рішення суду виконане у повному обсязі.

Водночас відповідач просив розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, мотивуючи тим, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядають справи незначної складності, до яких згідно з пунктом 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), віднесено справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище. Однак, дана справа не належить до справ незначної складності, оскільки посада, яку обіймає позивачка, відповідно до Закону України «Про державну службу» належить до посад категорії «Б», тому в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» позивачка належить до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Проте, суд не вбачає підстав та задоволення указаного клопотання та необхідності здійснювати розгляд даної справи, керуючись частиною другою статті 12 КАС України, якою передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ не тільки незначної складності, але й інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що позивачка проходила державну службу на посаді начальника відділу протокольної роботи управління організаційно-технічної підтримки департаменту міжнародних зв`язків Державної фіскальної служби України.

Наказом Державної фіскальної служби України від 03.02.2017 №157-о «Про звільнення ОСОБА_1 » вона була звільнена з вищевказаної посади з 03.02.2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі №826/3278/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018: задовольнив позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу №157-о від 03.02.2017, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; визнав протиправним і скасував наказ Державної фіскальної служби України від 03.02.2017 №157-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено її на посаді начальника відділу протокольної роботи управління організаційно-технічної підтримки департаменту міжнародних зв`язків Державної фіскальної служби України з 04.02.2017; поновив ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протокольної роботи управління організаційно-технічної підтримки департаменту міжнародних зв`язків Державної фіскальної служби України з 04.02.2017; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.02.2017 по 27.08.2018 у сумі 198 405,13 грн.; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протокольної роботи управління організаційно-технічної підтримки департаменту міжнародних зв`язків Державної фіскальної служби України та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 9 551,01 грн. допустити до негайного виконання.

У подальшому за наслідками перегляду указаних судових рішень Верховний Суд постановою від 09.10.2019 частково змінив рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі № 826/3278/17, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018, виклавши абзац 4 резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.02.2017 по 14.09.2018 включно у розмірі 205 444, 50 грн (двісті п`ять тисяч чотириста сорок чотири гривні п`ятдесят копійок).

Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 3 200 грн. (три тисячі двісті гривень)».

В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

19.11.2018 Окружний адміністративний суд міста Києва видав виконавчий лист №826/3278/17 щодо виконання рішення цього суду від 14.09.2018 у справі №826/3278/17.

В указаному виконавчому листі зазначено, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі №826/3278/17 допущене до негайного виконання з 14.09.2018.

Беручи до уваги те, що вищевказане рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі №826/3278/17 в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі було допущене до негайного виконання, її представник ОСОБА_3 звернувся до Державної фіскальної служби України із заявою від 26.09.2018 про його добровільне виконання. Разом із заявою Державній фіскальній службі України також надіслано і копію указаного рішення.

Як вбачається з листа Державної фіскальної служби України від 22.10.2018 №16316/3/99-99-04-01-0814, остання отримала вищевказане звернення 26.09.2018, зареєструвавши за №10492/Інше та повідомила ОСОБА_3 , що рішення перебуває в процесі виконання.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що станом на 26.09.2018 Державна фіскальна служба отримала копію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі №826/3278/17, а, відтак, з цієї дати дізналася про необхідність його негайного виконання.

Інших доказів щодо дати отримання відповідачем копії згаданого судового рішення суду не надано.

Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з пунктами 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Стаття 236 Кодексу законів про працю України (далі також КЗпП України) передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (постанова Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15).

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду чи отримання копії рішення суду, якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Відповідно до частини п`ятої статті 251 КАС України якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У суду відсутня інформація про дату отримання відповідачем копії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі №826/3278/17, направленого на його адресу судом.

Водночас, як встановлено судом вище зі змісту листа Державної фіскальної служби України від 22.10.2018 №16316/3/99-99-04-01-0814, станом на 26.09.2018 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі №826/3278/17, допущене до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі, перебувало на виконанні у Державній фіскальній службі України.

На виконання цього рішення суду Державною фіскальною службою України видано наказ від 05.06.2019 №1004-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким останню поновлено на посаді з 04.02.2017.

05.06.2019 ОСОБА_1 ознайомилася з указаним наказом, що підтверджується її підписом на цьому наказі.

Тобто, фактичне виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді, допущене до негайного виконання, відбулося 05.06.2019, тобто після відкриття судом провадження у даній адміністративній справі відповідно до ухвали від 23.04.2019.

Таким чином, період невиконання рішення суду тривав з 26.09.2018 до 05.06.2019.

Оцінюючи доводи відповідача про об`єктивність причин, що зумовили несвоєчасне виконання рішення суду, суд виходить із такого.

Так, зокрема, відповідачем зазначалося, що процедура остаточного оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі №826/3278/17 не завершилася, оскільки після завершення його апеляційного перегляду, Державна фіскальна служба України оскаржила його в касаційному порядку і станом на час подання цього відзиву ухвалою Верховного Суду від 19.02.2019 було відкрито касаційне провадження у справі №826/3278/17.

Однак, суд не бере до уваги зазначену обставину, оскільки реалізація відповідачем права на апеляційне та/або касаційне оскарження судового рішення, допущеного до негайного виконання, жодним не впливає на реалізацію відповідачем визначеного КАС України обов`язку негайного виконання такого рішення. До того ж відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі №826/3278/17 набрало законної, а тому у повному обсязі підлягало до виконання відповідно до вимог закону.

Також не заслуговують на увагу суду доводи відповідача про вжиття заходів щодо внесення змін до організаційної структури та штатного розпису Державної фіскальної служби України, оскільки на підтвердження вжиття таких заходів відповідачем не надано жодних доказів та не обґрунтовано яким чином необхідність таких заходів має відношення саме до виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на займаній раніше посаді.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність поважних та об`єктивних причин, що зумовили затримку виконання Державною фіскальною службою України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі №826/3278/17, допущене до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Наведене дає підстави суду дійти висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за період невиконання рішення суду.

Звертаючись до суду з позовом у березні 2019 року позивачка просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за затримку невиконання рішення суду за період з 27.09.2018 по 19.03.2019, тобто станом на час звернення до суду, в розмірі 84 822,07 грн.

15.12.2019 до суду надійшло пояснення позивачки від 10.12.2019, в якому вона у зв`язку з виконанням відповідачем вищевказаного судового рішення після відкриття провадження у даній адміністративній справі, уточнила період його невиконання та розмір середнього заробітку, який просить стягнути з відповідача на її користь, а саме 113 274,29 грн. за період з 15.09.2018 по 04.06.2019, замість вказаного раніше періоду з 27.09.2018 по 19.03.2019.

Суд частково погоджується з визначеним позивачкою періодом та розміром середнього заробітку, що належить стягнути на її користь за час невиконання рішення суду, та уважає, що цей період тривав з 26.09.2018 по 04.06.2019, тобто з дня отримання відповідачем копії рішення суду разом із листом позивачки, та до дня, що передував його фактичному виконанню. День поновлення позивачки на роботі 05.06.2019 уважається її робочим днем.

Указаний період включає в себе 172 робочих дні, а саме:

1) 67 робочих днів у 2018 році, тобто з 26.09.2018 по 31.12.2018:

- у вересні 2018 року - 3 робочих дні;

- у жовтні 2018 року - 22 робочих дні;

- у листопаді 2018 року - 22 робочий день;

- у грудні 2018 року - 20 робочий день;

2) 105 робочих днів у 2019 році, тобто з 01.01.2019 по 04.06.2019:

- у січні 2019 року - 21 робочий день;

- у лютому 2019 року - 20 робочий день;

- у березні - 2019 року - 20 робочих днів;

- у квітні 2019 року - 20 робочих днів;

- у травні 2019 року - 22 робочих дні;

- у червні 2019 року - 2 робочих дні.

Відповідно до довідки Державної фіскальної служби України від 03.03.2017 №159 середньоденний заробіток ОСОБА_1 станом на час її звільнення, обрахований відповідачем відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1999 №100, становив 454,81 грн.

Згідно з наданим позивачкою поясненням від 10.12.2020, які належним чином не спростовані відповідачем, її середньоденний заробіток з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу становить:

- у 2018 році становив - 454,81 грн. х 1,2898 = 586,61 грн.;

- у 2019 році - 454,81 грн. х1,4507 = 659,79 грн.

При цьому суд не бере до уваги інформаційну довідку, в якому міститься розрахунок середнього заробітку позивачки, виготовлену в.о.начальника управління фінансово-бухгалтерського забезпечення - головного бухгалтера, та надану суду представником відповідача. Наведене, передусім, обґрунтовується тим, що указана довідка, виготовлена особою, повноваження якої належним чином не підтверджені і підпис якої на цій довідці не засвідчений печаткою установи, де працює вказана особа.

Окрім того указана довідка містить інформацію про те, що розмір середньоденного заробітку позивачки за період з 15.09.2018 по 31.12.2018 становив 445,00 грн., тоді як відповідно до довідки Державної фіскальної служби України від 03.03.2017 №159 середньоденний заробіток ОСОБА_1 станом на час її звільнення, у 2017 році уже становив 454,81 грн.

До того ж, як вбачається з постанови Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №826/3278/17, частково змінюючи рішення Окружного адміністративного суду від 14.09.2018 в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Верховний Суд також взяв до уваги її середньоденний заробіток у 2018 році в розмірі 586,61 грн. (454,81 грн. х 1,2898 = 586,61 грн.).

Отже, середній заробіток за вищевказаний період затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, становить 108 580,82 грн., а саме:

- у 2018 році - 67 робочих днів х 586,61 грн. = 39 302,87 грн.;

- у 2019 році - 105 робочих днів х 659,79 грн. = 69 277,95 грн.,

тоді як позивачка просила стягнути на її користь 113 274,29 грн. за період з 15.09.2018 по 04.06.2019.

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають до часткового задоволення судом.

Відповідно до частини третьої статті 139 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки судом позовні вимоги задоволено частково, а саме, замість суми 113 274,29 грн., яку позивачка просила стягнути з відповідача, на її користь вирішено стягнути 108 580,82 грн., що становить 95,86% від суми 113 274,20 грн., то понесені нею судові витрати підлягають відшкодуванню в розмірі 95,86%.

Частиною першою статті 132 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом й частини третьої цієї ж статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При зверненні до суду з даним позовом позивачка сплатила судовий збір в розмірі 848,22 грн., що підтверджується дублікатом квитанції від 28.03.2019 №0.0..1.

У зв`язку зі зверненням до суду позивачка скористалася професійною правничою допомогою, на підтвердження чого надала суду договір про надання професійної правничої допомоги від 27.12.2018 №12/18ТІО, укладеного з Адвокатським бюро «Олег Зудінов та партнери».

Згідно з пунктом 1.1 цього договору Бюро зобов`язалося надати ОСОБА_1 професійну правничу допомогу, а саме консультації за роз`яснення, складання запитів, скарг, заяв, позовів, інших процесуальних документів правового характеру, представництво в суді тощо з питань що стосуються її.

Відповідно до пункту 1.2 цього договору вартість допомоги, вказаної у пункті 1.1 договору, становить 800,00 грн. за одну годину роботи бюро.

Відповідно до акту передачі-прийняття професійної правничої (правової) допомоги від 10.12.2020 №10-12, вищевказаним адвокатським бюро надано позивачці професійну правничу, вартість якої в розмірі 6 480,00 грн. позивачка повинна сплатити виконавцю.

Таким чином, позивачкою належним чином підтверджено розмір витрат наданої їй професійної правничої допомоги у розмірі 6 480,00 грн.

Усього розмір судових витрат, понесених позивачкою, становить 7 328,22 грн. (848,22 грн. + 6 480,00 грн. = 7 328,22 грн), тому 95,86% від цієї суми, що підлягає їй відшкодуванню становить 7 059,95 грн. ).

Беручи до уваги, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення судом, то понесені нею судові витрати підлягають відшкодуванню в розмірі ((7328,22 грн. : 100%) х 95,86% = 7 059,95 грн.).

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись вимогами ст.ст.2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (04655, м.Київ, Львівська площа, 8, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 у справі №826/3278/17 в частині її поновлення на роботі, допущеній до негайного виконання, за період з 26.09.2018 по 04.06.2019 в розмірі 108 580,82 грн. (сто вісім тисяч п`ятсот вісімдесят гривень 82 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України понесені судові витрати та витрати на правову допомогу в загальній сумі 7 328,22 грн. (сім тисяч триста двадцять вісім гривень 22 коп.)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур