Справа № 812/1255/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року справа №812/1255/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. у справі № 812/1255/17 (головуючий І інстанції суддя О.В. Ірметова) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними дій щодо не нарахування винагороди за безпосередню участь в АТО, зобов`язання провести нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в АТО,

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача, в якій він просив:

- визнати протиправними дії, вчинені суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а саме Головним управлінням Національної поліції в Луганській області на виконання рішення суду у адміністративній справі № 812/1255/17, що виразилося в неправомірному утриманні із суми стягнення належних до виплати позивачу коштів на загальну суму 2825,79 грн.;

- направити ухвалу до Головного управління Національної поліції в Луганській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області про вжиті заходи повідомити суд протягом одного місяця з дня отримання ухвали (т. 2 а.с. 157-160).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі № 812/1255/17 заяву позивача залишено без задоволення (т. 2 а.с. 165-167).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги, викладені в заяві.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року у справі № 812/1255/17-а позивачу відповідачем було перераховано кошти у розмірі 14273, 85 грн. Разом з тим, за рішенням суду розмір стягнення складає 17099, 64 грн. На підставі листа Головного управління національної поліції в Луганській області від 04.03.2021 № 356/1 1 1/22-2021 із суми, вказаної у виконавчому листі 17 099, 64 грн. відраховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 2608, 42 грн. та відраховано військовий збір у сумі 217, 37 грн., які сплачено до бюджету відповідно до вимог Кодексу.

Апелянт вважає, що відповідач своєю бездіяльністю, яка відобразилась у невиплаті компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, які утримаються з грошового забезпечення, що підтверджено судом першої інстанції в мотивувальній частині ухвали від 23.03.2021, порушив права позивача на отримання ним такої компенсації, тому не має підстав стверджувати, що відсутні обставини протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності відповідача та порушення ним прав та свобод позивача на виконання рішення суду.

Крім того, позивач посилається на Закон України від 18 червня 2015 № 548 та зазначає, що не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, сповіщені належним чином, тому справа розглядається з огляду на вимоги п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

8.09.2017 Луганським окружним адміністративним судом винесено постанову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення грошової винагороди за безпосередню участь в АТО. Вказаною постановою позовні вимоги було задоволено частково, а саме: стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року в сумі 17099,64 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. В решті позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 48-51).

05.11.2019 року Першим апеляційним адміністративним судом постанову суду першої інстанції було скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача (т. 1 а.с. 212-216).

Постановою Верховного Суду від 10.12.2020 року у справі № 812/1255/17 постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд до Першого апеляційного адміністративного суду (т. 1 а.с. 8-18).

03.02.2021 Першим апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області залишено без задоволення. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року у справі № 812/1255/17 - залишено без змін (т. 2 а.с. 142-146).

Статтею 129-1 Конституції України визначено: суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ч.ч.1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи та підлягає виконанню.

За унормуванням ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

За даними КП ДСС 22 лютого 2021 року позивачу виданий виконавчий лист на виконання судового рішення у справі № 812/1255/17, яким вирішено стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року в сумі 17099,64 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

З листа Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області від 15.03.2021 вбачається, що 11.03.2021 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області у відповідності до виконавчого листа виданого 22.02.2021, здійснено безспірне списання коштів з рахунку Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь позивача з врахуванням усіх встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів, про що зазначено у виконавчому листі. Також вказано, що на підставі листа Головного управління Національної поліції в Луганській області від 04.03.2021 № 356/111/22-2021 із суми, вказаної у виконавчому листі 17099,64 грн. відраховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 2608,42 грн. та військовий збір у сумі 217,37 грн., які сплачено до бюджету відповідно до вимог Кодексу; на користь стягувача згідно виконавчого листа Луганського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 у справі № 812/1255/17 перераховано 14273,85 грн. (а.с. 161).

Щодо правомірності відрахування установлених законом податків та інших обов`язкових платежів із суми, визначеної у виконавчому листі, суд зазначає наступне.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку на доходи фізичних осіб збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу України (далі - Кодекс).

Так, згідно із пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 Кодексу.

Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст.18 та розділом IV Кодексу (пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Кодексу).

Відповідно до п. 18.2 ст. 18 Кодексу податковий агент прирівнюється до платників податку і має права та виконує обов`язки, встановлені Кодексом для платників податків. Отже, дохід платника податку - фізичної особи у вигляді суми винагороди за безпосередню участь в АТО в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення стягнутої з рахунку роботодавця на підставі виконавчого листа, оподатковується податковим агентом податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах.

При цьому податковий агент зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок від імені та за рахунок фізичної особи з такого доходу.

Правилами п.16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України окреслено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір; платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу; об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу; ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового кодексу України зобов`язаний виплатити позивачеві винагороду за безпосередньо участь в антитерористичній операції, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

За унормуванням п.1 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 (далі Порядок № 44), цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Грошова компенсація відповідно до п. 2 Порядку № 44 виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

За приписами п.п. 3-5 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб». Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Пунктом 168.5 ст.168 Податкового кодексу України визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Разом з тим, за вимогами ст. 383 КАС України, суд перевіряє рішення, дії, вчинені суб`єктом владних повноважень - відповідачем під час виконання рішення суду, порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Під час розгляду справи судами встановлено, що відповідач під час виконання судового рішення правомірно здійснив виплату позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 20 січня 2016 року в сумі 17099,64 грн., з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Суд не приймає довід апеляційної скарги з посиланням на норми Закону № 548, оскільки за змістом Закону України «Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції» (Закон № 548) підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено новими абзацами такого змісту:

"Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції».

Виплата винагороди за участь в антитерористичній операції позивачу була нарахована за рішенням суду, а не фінансовим відділом Головного управління Національної поліції в Луганській області під час виплати грошового забезпечення позивачу в спірний період, судове рішення щодо відрахування установлених законом податків та інших обов`язкових платежів не було оскаржено і набрало законної сили.

Тому питання щодо компенсації втрат доходів позивача у зв`язку з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів виходить за межі предмету спору у справі № 821/1255/17 та судом не надавалась оцінка таким діям відповідача, а тому є окремим предметом спору, та не підлягає розгляду в порядку, визначеному ст. 383 КАС України.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості заяви позивача, а тому така заява підлягає залишенню без задоволення.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. у справі № 812/1255/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв