Справа № 320/10109/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року № 320/10109/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ФІШ» до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ФІШ» звернулось до суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби з вимогою визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів про коригування митної вартості товарів №UA100110/2020/000010/4 від 23.03.2020, №UA100110/2020/000012/4 від 27.03.2020 та №UA100110/2020/000011/4 від 27.03.2020.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 позову заяву залишено без руху.

До суду 06.11.2020 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження в дані адміністративній справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товарів, які ввозились на митну територію України, ним визначено їх митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту). Цей показник заявлено у митних деклараціях. На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем надано митному органу документи, що відповідають переліку, визначеному у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Вказані документи чітко ідентифікують оцінюваний товар та містять достовірні дані про числові показники складових митної вартості.

Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою митною вартістю товару та незаконно прийняв рішення про наявність підстав для коригування митної вартості із застосування резервного методу.

Позивач не погодився з рішеннями митного органу, але з метою випуску задекларованих товарів у вільний обіг подав до митного органу нові митні декларації, в яких скоригував митну вартість товарів з урахуванням рішень митного органу, сплатив митні платежі і перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів (гарантійне зобов`язання), обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом і сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом.

Відповідач до суду надав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував. На обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що ним під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару позивача встановлено, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності та не містять достовірних, об`єктивних відомостей для підтвердження числового значення заявленої позивачем митної вартості товару. Відтак, на думку відповідача, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) застосуванню не підлягає.

У зв`язку з цим, відповідач вважає, що спірні рішення прийняті митним органом з урахуванням вимог чинного законодавства України, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що у відзиві відповідач не надав пояснень, які б ґрунтувались на дійсних обставинах. Вказує, що відповідач зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих позивачем документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Звертає увагу, що відповідачем не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими. Окрім цього, відповідач не зазначив чому саме з документів, які були подані позивачем, неможливим є встановлення даних складових.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити даний адміністративний позов. Крім того, заявив клопотання про подальший розгляд даної справи у порядку письмового провадження.

Відповідач про час, дату та місце проведення судових засідань належним чином повідомлений, явку свого представника у судові засідання не забезпечив, про причини неявку суд не повідомив.

Протокольною ухвалою, керуючись ч. 3 ст. 194 та ч. 3 ст. 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд даної справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ТОВ «КВОЛІТІ ФІШ» (місцезнаходження: 08601, Київська обл., м. Васильків, пров. Чкалова, буд. 2А, ) зареєстроване як юридична особа 23.06.2014, номер запису 0003951 за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «КВОЛІТІ ФІШ» (далі - покупець) та OU MORTELLAR INVEST (далі - продавець) 03.01.2017 укладено зовнішньоекономічний контракт №2017/01/1 UKR-EST (далі - контракт), відповідно до п. 1.1. якого сторонами узгоджено, що продавець зобов`язується, протягом усього строку дії даного контракту, поставляти, а покупець приймати та оплачувати продукцію, іменовану надалі "товар" на умовах, згідно інвойсу по кожній партії Товару, що поставляється.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. контракту ціна товару, що є предметом купівлі - продажу, вказується в Інвойсі та виражається в EUR або USD. Ціна Товару визначається на умовах: на підставі діючих правил ІНКОТЕРМС - 2010 і доповнень до них.

Відповідно до пункту 4.1. контракту умови поставки згідно ІНКОТЕРМС вказуються в Інвойсі на кожну поставку Товару.

Продавець та позивач 28.12.2019 уклали додаткову угоду №28/12/19 до контракту, якою, зокрема, продовжили строк дії контракту до 31.12.2020.

Позивачем 23.03.2020 подано до Київської митниці Держмитслужби митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100110/2020/602344 відповідно до граф 20, 22, та 42 якої позивачем до митного оформлення заявлено товар, загальна сума митної вартості якого складала 13996,80 EUR, що була визначена шляхом застосування основного методу (за ціною договору (контракту). Поставка відбувалася на умовах FCА Klaipeda (LT), (Incoterms 2010).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані наступні документи: (0003) сертифікат якості від 17.03.2020, (0380) інвойс №112 від 16.03.2020, (0730) автотранспортну накладну №б/н від 18.03.2020, (0861) сертифікат про походження товару №А416178 від 17.03.2020, (3007) документ, що підтверджує вартість перевезення №б/н від 23.03.2020, (m4100) контракт №2017/01/1 UKR-EST від 03.01.2017 з додатком №28/12/19 від 28.12.2019 (m 4103), (5036) загальний ветеринарний документ на ввезення №ПЗ 030/В.100.7/4/352 від 23.03.2020, (5509) інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державами №5309376 від 23.03.2020, (9610) копію митної декларації країни відправлення №20LTLC0100ЕК070ЕЕ2 від 18.03.2020.

Київською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 23.03.2020 №UA100110/2020/000010/4 (далі - Рішення-1), згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості, заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації від 23.03.2020 ІМ40ДЕ №UA100110/2020/602344, скоригував до рівня 21384,00 дол. США.

Також, позивачем 27.03.2020 подано до Київської митниці Держмитслужби митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100110/2020/602489 відповідно до граф 20, 22, та 42 якої позивачем до митного оформлення заявлено товар, загальна сума митної вартості якого складала 13737,60 EUR, що була визначена шляхом застосування основного методу (за ціною договору (контракту). Поставка відбувалася на умовах FCА Klaipeda (LT), (Incoterms 2010).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу подані наступні документи: (0003) сертифікат якості від 24.03.2020, (0380) інвойс №118 від 23.03.2020, (0730) автотранспортну накладну №б/н від 24.03.2020, (0861) сертифікат про походження товару №А416421 від 24.03.2020, (3007) документ, що підтверджує вартість перевезення №б/н від 27.03.2020, (m4100) контракт №2017/01/1 UKR-EST від 03.01.2017 з додатком №28/12/19 від 28.12.2019 (m 4103), (5036) загальний ветеринарний документ на ввезення №ПЗ 030/В.100.7/4/364 від 27.03.2020, (5036) загальний ветеринарний документ на ввезення №ПЗ 030/В.100.7/4/365 від 27.03.2020, (5036) загальний ветеринарний документ на ввезення №ПЗ 030/В.100.7/4/367 від 27.03.2020, (5509) інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державами №5327986 від 27.03.2020, (9610) копію митної декларації країни відправлення №20LTLC0100ЕК070CF83 від 24.03.2020.

Київською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 27.03.2020 №UA100110/2020/000012/4 (далі - Рішення-2), згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості, заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації від 27.03.2020 ІМ40ДЕ №UA100110/2020/602489, скоригував до рівня 20988,00 дол. США.

Крім того, позивачем 27.03.2020 подано до Київської митниці Держмитслужби митну декларацію ІМ40ДЕ №UA100110/2020/602490 відповідно до граф 20, 22, та 42 якої позивачем до митного оформлення заявлено товар, загальна сума митної вартості якого складала 13996,80 EUR, що була визначена шляхом застосування основного методу (за ціною договору (контракту). Поставка відбувалася на умовах FCА Klaipeda (LT), (Incoterms 2010).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу подані наступні документи: (0003) сертифікат якості від 25.03.2020, (0380) інвойс №117 від 23.03.2020, (0730) автотранспортну накладну №б/н від 25.03.2020, (0861) сертифікат про походження товару №А416420 від 24.03.2020, (3007) документ, що підтверджує вартість перевезення №б/н від 27.03.2020, (m4100) контракт №2017/01/1 UKR-EST від 03.01.2017 з додатком №28/12/19 від 28.12.2019 (m 4103), (5036) загальний ветеринарний документ на ввезення №ПЗ 030/В.100.7/4/368н від 27.03.2020, (5509) інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державами №5328653 від 27.03.2020, (9610) копію митної декларації країни відправлення №20LTLC0100ЕК07Е531 від 25.03.2020.

Київською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 27.03.2020 №UA100110/2020/000011/4 (далі - Рішення-3), згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості, заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації від 27.03.2020 ІМ40ДЕ №UA100110/2020/602490, скоригував до рівня 21384,00 дол. США.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірних рішень зазначив, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та містять розбіжності. Згідно наданих документів, а саме контракту від 03.01.2017 № 2017/01/1 UKR-ЕST (п. 3.2., 4.1), умови поставки зазначаються в інвойсі. Згідно інвойсів продавця від 16.03.2020 №112; від 23.03.2020 №118; від 23.03.2020 №117, товари постачаються в Україну на умовах поставки FCA-Klaipeda (LT). Відповідно до положень Інкотермс- 2010, при умовах поставки FCA, покупець зобов`язаний нести всі витрати по доставці товару від визначеного місця до місця призначення. Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. Для підтвердження вищенаведених витрат надані довідки від перевізника ТОВ "Добро Логістик Компані" від 23.03.2020 №б/н; від 27.03.2020 № б/н; від 27.03.2020 №б/н. Разом із тим, відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення", для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: - рахунок - фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно - експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу; - інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно - експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка - фактури. Всі вище перелічені документи до митного оформлення декларантом не надано. Також, не надано договору на міжнародне перевезення вантажу. Разом із тим, відповідно до статті 9 Закону України від 01.07.2004 №1955-IV "Про транспортно-експедиторську діяльність" договір транспортного експедирування укладається обов`язково у письмовій формі та умови договору визначаються за угодою сторін. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктом господарювання, що залучається до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Враховуючи зазначене та керуючись положеннями частинами 2 та 3 статті 53 та частини 5 статті 54 Митного кодексу України, декларанту запропоновано надати до органу Державної фіскальної служби наступні документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) копію митної декларації країни відправлення; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Крім того, в оскаржуваних рішеннях зазначено, що за результатами розгляду основних документів встановлено наступне: у транспортних накладних (CMR) від 18.03.2020 №б/н, від 24.03.2020 №б/н, від 24.03.2020 №б/н перевізником зазначена інша компанія, ніж та від якої надана довідка про вартість транспортування.

Також, посилаючись на ст. 254 МК України, відповідач у оскаржуваних рішеннях зазначив, що необхідно надати переклад українською мовою наданих документів.

Як слідує з оскаржуваних рішень, відповідач запропонував визначити митну вартість із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 МК України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях та джерелом довідкової інформації при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів є інформація, отримана з інтернет ресурсу: www.uifsa.ua інформація про вартість імпортованої рибної продукції на кордоні України Асоціації "Українських імпортерів риби та морепродуктів".

На підставі прийнятих рішень про коригування митної вартості товарів №UA100110/2020/000010/4 від 23.03.2020, №UA100110/2020/000012/4 від 27.03.2020 та №UA100110/2020/000011/4 від 27.03.2020 Київська митниця Держмитслужби оформила позивачу картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.03.2020 №UA100110/2020/00016, від 27.03.2020 №UA100110/2020/00019, від 27.03.2020 №UA100110/2020/00018.

У рішеннях вказано, що позивачем на повідомлення відповідача не були надані додаткові документи, а у заяві позивач просив митний орган прийняти рішення про коригування митної вартості товарів без урахування термінів, передбачених ст.53 Митного кодексу України.

З метою випуску товарів у вільний обіг у порядку, передбаченому ч. 7 ст. 55 та ч. 2 ст. 263 МК України, позивач, подав нові електронні митні декларації №UA100110/2020/602376 від 23.03.2020, №UA100110/2020/602504 від 27.03.2020, №UA100110/2020/602505 від 27.03.2020.

Не погоджуючись оскаржуваними рішеннями, які винесенні відповідачем, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - МК України) встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 3 статті 318 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У силу приписів частини 1 статті 257 цього Кодексу декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частинами 7 та 8 статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення тощо.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно із частиною 2 статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами 4 та 5 статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на страхування цих товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно із статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 6 статті 53 МК України).

Цією ж статтею передбачено, що вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті, забороняється.

Дана норма кореспондується з приписами статті 318 МК України, якими визначено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Це також відповідає положенням пунктів 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» від 15.02.2011 № 3018-VI, якими запроваджено наступні стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини 5 статті 54 МК України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, орган доходів і зборів наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Такими додатковими документами, відповідно до частини 3 статті 53 МК України є: договір (угода, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписка з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копія митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, право органу доходів і зборів на витребування у декларанта або уповноваженої ним особи додаткових документів за наведеним вище переліком виникає виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті (тобто основні документи), містять розбіжності,які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноваженої ним особи зобов`язані протягом 10 календарних днів надати за наявності такі додаткові документи.

Частиною 6 статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень частини 3 статті 53, частин 2, 4-6 статті 54, статті 58 МК України надає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів (митний орган) при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

За стандартним правилом, визначеним пунктом 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур, у випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Як зазначалося вище, частиною 3 статті 53 МК України визначено, що додаткові документи (за наявності) подаються декларантом протягом 10 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги органу доходів і зборів.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Суд зазначає, що законодавцем встановлений вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, який міститься, як зазначалося вище, в частині 2 статті 53 МК України.

Водночас, суд звертає увагу на те, що, повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи, митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31.03.2015 у справах №21-53а15 та №21-127а15.

При цьому суд звертає увагу на те, що право витребовувати додаткові документи не означає безапеляційного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.

Законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів. А саме, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують число визначення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 (справа №21-498а15).

Крім того, надіслані митним органом електронні запити не містять інформації, що дозволяла б з`ясувати, які саме відомості про складові числового значення митної вартості відсутні або не підтверджуються поданими позивачем документами. Суд зазначає, що вказані митним органом недоліки не дають підстави для висновку про відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та не може бути підставою для витребування у позивача додаткових документів.

Аналізуючи доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої декларантом митної вартості товару, судом не встановлено.

Натомість, доказами, що містяться в матеріалах справи, підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях.

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що документами, поданими до митного оформлення товарів, підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню.

Будь-яких належних доказів, що свідчили б про відсутність у документах, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких наведено у частині другої статті 53 МК України, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, митний орган не надав.

Відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто, ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 09.04.2019 у справі №826/10733/15 та від 19.02.2019 у справі №826/2312/16.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, митний орган має право самостійно розраховувати (коригувати) митну вартість заявлених декларантом товарів лише у випадку наявності документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача, наведених в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів, про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача, які підтверджують митну вартість товарів, є розбіжності, а також що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів дійшов висновку про те, що надані позивачем до митного оформлення документи не підтверджують вказану позивачем митну вартість.

Так, у оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив про відсутність документів, які підтверджують вартість перевезення оцінюваних товарів, з приводу чого суд зазначає таке.

Судом досліджено контракт №2017/01/1 UKR-EST від 03.01.2017 з додатком, в пунктах 3.1, 4.1 якого є посилання на інвойс, та самі інвойси №112 від 16.03.2020, №118 від 23.03.2020 та №117 від 23.03.2020, а також документи, що підтверджують вартість перевезення №б/н від 23.03.2020, №б/н від 27.03.2020 та № б/н від 27.03.2020, зі змісту яких слідує, що товар постачався продавцем позивачу на умовах FCA Klaipeda (LT).

Водночас, в оскаржуваних рішеннях відповідачем зазначено, що транспортні (перевізні) документи для підтвердження витрат на транспортування декларантом не надано.

Суд вважає передчасними та такими, що не відповідають обставинам справи, твердження відповідача про те, що надані позивачем документи, які підтверджують митну вартість товару, містять розбіжності та що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості товару.

Так, відповідно до Інкотермс-2010 термін FCA (…namedplace) англ. FreeCarrier, або Франко перевізник (…назва місця) означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Слід зазначити, що вибір місця постачання вплине на зобов`язання з навантаження й розвантаження товару в даному місці. Якщо постачання здійснюється в приміщенні продавця, то продавець несе відповідальність за завантаження. Якщо ж постачання здійснюється в інше місце, продавець за відвантаження товару відповідальності не несе.

Згідно пунктів 5, 6 частини 10 статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

Таким чином, під час імпорту товару на умовах FCA (Інкотермс-2010) вартість транспортування товару до митного кордону включається до митної вартості товару.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ" (виконавець) укладено договір організації перевезення №01/04/18-1 від 01.04.2018, згідно п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язався організувати доставку і передачу вантажоодержувачеві (уповноваженій особі) ввірений йому вантаж в пункт призначення, вказаний в супровідних документах на вантаж.

Судом встановлено, що на підтвердження транспортування задекларованого відповідно до митної декларації від 23.03.2020 №UA100110/2020/602344 товару позивачем надано довідку ТОВ "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ" про транспортно - експедиторські витрати № б/н від 23.03.2020, згідно якої вартість перевезення за маршрутом м. Клайпеда (Литва) до п/п Нові Яриловичі (Україна), тобто до митного кордону, склала 15000,00 грн., страхування вантажу не проводилось, а завантаження входить у вартість перевезення.

Також, відповідно до митної декларації від 27.03.2020 №UA100110/2020/602489 товару позивачем надано довідку ТОВ "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ" про транспортно - експедиторські витрати № б/н від 27.03.2020, згідно якої вартість перевезення за маршрутом м. Клайпеда (Литва) до п/п Нові Яриловичі (Україна), до митного кордону, склала 15000,00 грн., страхування вантажу не проводилось, а завантаження входить у вартість перевезення.

Крім того, відповідно до митної декларації від 27.03.2020 №UA100110/2020/602490 товару позивачем надано довідку ТОВ "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ" про транспортно - експедиторські витрати № б/н від 27.03.2020, згідно якої вартість перевезення за маршрутом м. Клайпеда (Литва) до п/п Нові Яриловичі (Україна), до митного кордону, склала 15000,00 грн., страхування вантажу не проводилось, а завантаження входить у вартість перевезення.

Зазначену суму позивачем включено до митної вартості товару в митних деклараціях, що відповідає пункту 5 частини 10 статті 58 МК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач розрахувався перед вказаним контрагентом за отримані послуги у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що розрахунок за отримані від ТОВ "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ" послуги з транспортного перевезення були здійснені позивачем лише після здійснення митного оформлення товару, що в свою чергу унеможливило надати під час митного оформлення банківські платіжні документи, що стосуються розрахунків за транспортні послуги та/або транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Крім того, положення п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України та Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надані перевізником довідки про транспортно - експедиторські витрати є допустимими доказами розміру таких витрат.

Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Така правова позиція викладена, зокрема, в пункті 2.11 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень МК України в редакції від 13.03.2012, затвердженої Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №815/2501/18, від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.

Суд також наголошує, що МК України не передбачено включення до складових митної вартості витрат на експедиційні послуги. До митної вартості включаються лише витрати на транспортування (при поставці товару на умовах FCA). Розподіл витрат на транспортно-експедиційні послуги до кордону та після, є правом експедитора, а не обов`язком, але в наданих декларантом митному органу довідки про транспортно - експедиторські витрати містять інформацію про таке розподілення витрат, понесені до та після перетину митного кордону України.

Щодо страхових витрат суд зазначає про таке. Згідно з умовами поставки FCA (франко-перевізник) (Інкотермс 2010) продавець здійснює митне оформлення і доставку товару зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. При цьому немає зобов`язань щодо договору страхування ні у покупця, ні у продавця (А3 п.б, В3 п.б).

Крім того, продавець та позивач контрактом не визначили обов`язок страхування товару, міжнародними правилами також не обумовлюється такий обов`язок учасників зовнішньоекономічної угоди.

Тому суд зазначає, що за умовами поставки FCA згідно з Інкотермс-2010 їх сплата не передбачається і ставиться у залежність від бажання покупця, а надані позивачем при митному оформленні довідки про транспортно-експедиторські витрати №б/н від 23.03.2020, №б/н від 27.03.2020, №б/н від 27.03.2020 містили необхідні відомості про те, що позивачем не понесено витрат на страхування, а тому митним органом безпідставно вимагалося додаткове надання такої інформації.

Відтак, на думку суду, довідка про транспортні витрати є допустимим та достатнім доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 (82119177).

З огляду на викладене суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності документів та відомостей, поданих декларантом.

У спірних рішеннях відповідачем зазначено, що у транспортній накладній (CMR) від 18.03.2020 №б/н, від 24.03.2020 №б/н, від 24.03.2020 №б/н перевізником зазначена інша компанія, ніж та, від якої надана довідка про вартість транспортування, з даного приводу суд зазначає таке.

Дослідивши автотранспортну накладну 18.03.2020 № б/н, яка подана до митної декларації №UA100110/2020/602344 від 23.03.2020 судом встановлено, що в графах 16 "Перевізник" та 23 "Підпис та штамп перевізника" вказано PE HLOBA S.I.

Також, з автотранспортної накладної 24.03.2020 № б/н, яка подана до митної декларації №UA100110/2020/602489 від 27.03.2020 вбачається, що в графах 16 "Перевізник" та 23 "Підпис та штамп перевізника" вказано ТОВ «Альфа-Транс».

Крім того, у автотранспортній накладній 24.03.2020 №б/н, яка подана до митної декларації №UA100110/2020/602490 від 27.03.2020 в графах 16 "Перевізник" та 23 "Підпис та штамп перевізника" вказано PE STRISHNYI OLEG.

Як зазначено вище, послуги з перевезення були надані позивачу ТОВ "ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ" на підставі договору організації перевезення № 01/04/18-1 від 01.04.2018.

Пунктом 1.2. договору сторонами визначено, що виконавець використовує для виконання даного договору автомобільний транспорт, як власний так і залучений у третіх осіб, вантажопідйомність і місткість якого погоджено

Відповідно до п. 1.3. договору виконавець виконує для замовника пов`язані з перевезенням транспортно-експедиційні операції.

Відповідно до п. 3.1. та 3.3. договору ТТН або CMR, видаткова накладна, встановленого зразка, є основним перевізним і приймально-здавальним документом. Факт прийому-передачі вантажу підтверджується підписом уповноваженої особи Виконавця і підписом і печаткою вантажоодержувача на всіх екземплярах ТТН та видаткової накладної.

Крім того, залучення експедитором третьої особи перевізника, повністю відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності та положенням Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 №1955-ІV.

Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

За змістом частини 2 статті 8 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

У відповідності до статті 9 Закону "Про транспортно-експедиторську діяльність"за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

У разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання різних форм власності, які для виконання доручень клієнтів чи відповідно до технологій роботи можуть мати: склади, різні види транспортних засобів, контейнери, виробничі приміщення тощо.

При цьому згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Статтею 929 Цивільного кодексу України визначено, що договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Не містить також вичерпного переліку документів на підтвердження витрат експедитора Закон України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 №1955-ІV.

При цьому суд зауважує, що МК України не визначено вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, як і не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи.

Отже, щодо зауважень відповідача про зазначення у транспортній накладній (CMR) від 18.03.2020 № б/н перевізником іншої компанія, а саме РЕ HLOBA S.I., ніж та від якої надана довідка про вартість транспортування (від ТОВ «ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ»), суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 01.03.2019 між ТОВ «ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ» (Експедитор) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) укладено Угоду - доручення №0103/2019-2 на транспортне обслуговування (далі - Угода), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого Експедитор є довіреною особою Виконавця і за його дорученням здійснює від свого імені в його інтересах угоди з продажу транспортних послуг по перевезенню вантажів у внутрішньому і міжнародному сполученні. Сторони виступають від свого імені чи за дорученням організацій, з якими вони мають угоди на проведення перевезень.

Відповідно до п. 3.2. зазначеної Угоди, Виконавець зобов`язується організувати подачу під завантаження справного ТЗ. придатного в комерційному та митному відношенні до виконання внутрішніх і міжнародних перевезень, в терміни узгоджені Сторонами.

Таким чином, на підставі зазначеної Угоди саме ФОП ОСОБА_1 здійснювало міжнародне перевезення та безпосередньо зазначене в CMR № б/н від 18.03.2020.

Також, щодо зауважень відповідача про зазначення у транспортній накладній (CMR) від 24.03.2020 № б/н перевізником ТОВ "АЛЬФА - ТРАНС", тобто іншого перевізника, ніж від якого надана довідка про вартість транспортування, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що 03.04.2018 між ТОВ «ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ» (Експедитор) та ТОВ "АЛЬФА - ТРАНС" (Виконавець) укладено Угоду - доручення №030418/7 на транспортне обслуговування (далі - Угода), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого Експедитор є довіреною особою Виконавця і за його дорученням здійснює від свого імені в його інтересах угоди з продажу транспортних послуг по перевезенню вантажів у внутрішньому і міжнародному сполученні. Сторони виступають від свого імені чи за дорученням організацій, з якими вони мають угоди на проведення перевезень.

Відповідно до п. 3.2. зазначеної Угоди, Виконавець зобов`язується організувати подачу під завантаження справного ТЗ. придатного в комерційному та митному відношенні до виконання внутрішніх і міжнародних перевезень, в терміни узгоджені Сторонами.

Таким чином, на підставі Угоди - доручення №030418/7 на транспортне обслуговування від 03.04.2018 саме ТОВ "АЛЬФА - ТРАНС" здійснювало міжнародне перевезення та безпосередньо зазначене в CMR № б/н від 24.03.2020.

Крім того, суд щодо твердження відповідача про зазначення у транспортній накладній (CMR) від 25.03.2020 № б/н перевізником "PE STRISHNYI OLEG", тобто іншого перевізника, ніж від якого надана довідка про вартість транспортування, зазначає наступне.

Як встановлено судом 02.04.2018 між ТОВ «ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ» (Експедитор) та ФОП ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) (Виконавець) укладено Угоду - доручення №020418/2 на транспортне обслуговування (далі Угода), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого Експедитор є довіреною особою Виконавця і за його дорученням здійснює від свого імені в його інтересах угоди з продажу транспортних послуг по перевезенню вантажів у внутрішньому і міжнародному сполученні. Сторони виступають від свого імені чи за дорученням організацій, з якими вони мають угоди на проведення перевезень.

Відповідно до п. 3.2. зазначеної Угоди, Виконавець зобов`язується організувати подачу під завантаження справного ТЗ. придатного в комерційному та митному відношенні до виконання внутрішніх і міжнародних перевезень, в терміни узгоджені Сторонами.

Таким чином, на підставі Угоди - доручення №020418/2 на транспортне обслуговування від 02.04.2018 саме ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснював міжнародне перевезення та безпосередньо зазначене в CMR № б/н від 25.03.2020.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що право ТОВ «ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ» на залучення до виконання на користь позивача транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу іншої особи безпосередньо передбачене договором організації перевезення № 01/04/18-1 від 01.04.2018.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що надання ТОВ «ДОБРО ЛОГІСТИК КОМПАНІ» позивачу транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажу здійснено шляхом залучення до їх виконання третіх осіб, що відповідає договірним умовам.

Залучення експедитором третьої особи перевізника повністю відповідає змісту транспортно-експедиторської діяльності, договірним відносинам позивача з експедитором та положенням Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.09.2019 у справі №826/66/14.

Окрім того, документи, що підтверджують витрати експедитора (рахунки, накладні), про що зазначено відповідачем в спірних рішеннях, не входить до визначеного ч. 2ст. 53 МК України переліку документів, який декларант зобов`язаний надавати для підтвердження митної вартості товару. Більше того, документи, що підтверджують витрати експедитора, не є документами, які підтверджують складові митної вартості товару, а тому відсутність таких не впливає на числове значення митної вартості товару.

Стосовно ненадання позивачем перекладу на українську мову поданих документів, суд зазначає наступне.

Статтею 254 МК України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Отже, вказаною статтею чітко передбачено, що митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Таким чином, у разі складення документа, що подається до митного оформлення, або офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, митний орган не вправі вимагати від декларанта перекладу такого документа українською мовою.

Сама по собі форма засвідчення (оформлення) перекладу не змінює числових (вартісних та кількісних) показників перекладеного з англійської на українську мову документу і, як наслідок, не може вплинути на митну вартість імпортованого товару.

Такої вимоги митним органам не здійснено та вказана обставина жодним чином не стосується митної вартості товарів та не могла слугувати підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, можливе ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.12.2019 року у справі №810/5295/15, від 06.02.2020 у справі №540/2219/18.

Крім того, судом встановлено, що в п. 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості вказано, що відповідачем застосовано другорядний метод відповідно до ст. 64 МК України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка що найбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях,посилаючись в тому числі на джерела довідкової інформації при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, а саме інформації, отриманої з інтернет ресурсу: www.uifsa.ua інформації про вартість імпортованої рибної продукції на кордоні України Асоціації "Українських імпортерів риби та морепродуктів".

Відповідно до вимог пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Таким чином, у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 26.02.2019 у справі №808/454/18; від 19.06.2018 у справі №826/6346/16; від 31.01.2018 в справі №813/7272/13-а; від 02.03.2018 по справі №804/2997/17.

На порушення наведених норм МК України оскаржуване рішення не містить: обґрунтування числового значення складових митної вартості товарів, скоригованої митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки. Відповідачем не зазначено митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Отже, висновки відповідача щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими та протиправними.

З наведених вище підстав суд вважає, що винесені відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідають вимогам п. 2 та п. 4 ч. 2ст. 55 МК України. Відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом.

Отже, на думку суду, відсутність витребуваних відповідачем додаткових документів не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що, в свою чергу, підтверджується наданими до митного оформлення документами. Крім того, неподання позивачем (декларантом) запитуваних відповідачем документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості.

Таким чином, наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у своєму рішенні про коригування митної вартості товарів не перелічив наявні у нього докази того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За таких обставин висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, суд вважає необґрунтованим, а застосування резервного методу - протиправним.

Виходячи з того, що твердження митного органу про неможливість застосування обраного позивачем резервного методу, які імпортуються, є необґрунтованим та безпідставним, суд визнає, що документи, подані позивачем до митного органу, відповідають вимогам чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а тому підтверджують заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів.

Отже, суд дійшов висновку, що визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Суд зазначає, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 та 2ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірність прийнятих оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваних рішень Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від №UA100110/2020/000010/4 від 23.03.2020, №UA100110/2020/000012/4 від 27.03.2020 та №UA100110/2020/000011/4 від 27.03.2020, тому вказані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №124 від 07.10.2020.

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100110/2020/000010/4 від 23.03.2020.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100110/2020/000012/4 від 27.03.2020.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100110/2020/000011/4 від 27.03.2020.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ФІШ» () за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Київської митниці Держмитслужби () судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.