Справа № 465/1113/21
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

13.04.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.

з участю секретаря судових засідань Беркій Т.М.,

представника позивача Тур О.Т.,

представника відповідача Петрик В.Б.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування шкоди. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 05.02.2021 року винесено постанову серії ЕАН № 3756767 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП. Правопорушення полягало в тому, що ОСОБА_1 05.02.2021 року о 12 год. 32 хв. здійснив стоянку у зоні дії дорожнього знаку 5.39 «Зона паркування» із додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», при цьому не маючи документів, що підтверджують інвалідність, чим порушив п. 8.4.ґ ПДР України. Зазначає, що постанова винесена неправомірно та бездоказово, правопорушення він не вчиняв, адже місце для паркування осіб з інвалідністю позначається дорожнім знаком 5.38 з табличкою 7.17 і визначеною зоною дії знаком або горизонтальною розміткою 1.30. За відсутності визначення дії дорожнього знаку 5.38 з табличкою 7.17 такий дорожній знак розповсюджується лише на одне місце. Відтак, оскільки автомобіль позивача знаходився поза межами дії вищевказаного дорожнього знаку на вул. Академіка Гнатюка, 2 у м. Львові, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП. Окрім того, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 2219 грн. 20 коп., яка складається з витрат, понесених на послуги евакуатора, зберігання транспортного засобу, сплатою штрафу, оплатою послуг таксі, та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.02.2021 року прийнято зазначену позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із безпідставністю таких. Пояснює, що постанова винесена правомірно, адже позивачем порушено п. 8.4.ґ ПДР України. Знак 5.39 «Зона стоянки» визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним. Дія знака поширюється на всю позначену ним територію. Окрім того, оскільки винесена постанова є законною та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди з відповідача. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що жодних доказів заподіяння йому такої шкоди не надано. Зважаючи на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якого останній зазначає, що Правилами дорожнього руху визначено, що табличка 7.17 «Особи з інвалідністю» означає, що дія знаку 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю». Натомість, відповідачем вказано дію знака 5.39 «Зона стоянки», із яким не застосовується табличка 7.17, а знаку 5.38 на місці складання Акту про вилучення транспортного засобу не встановлено.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов, просила такий задовольнити в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог у зв`язку із безпідставністю таких, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою серії ЕАН № 3756767 від 05.02.2021 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення п. 8.4.ґ ПДР України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 грн. Правопорушення полягало в тому, що ОСОБА_1 05.02.2021 року о 12 год. 32 хв. здійснив стоянку у зоні дії дорожнього знаку 5.39 «Зона паркування» із додатковою табличкою 7.17 «Інваліди», при цьому не маючи документів, що підтверджують інвалідність.

У відповідності до Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 05.02.2021 року здійснено огляд на тимчасове затримання транспортного засобу Opel Insignia, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 .

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до пункту 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач порушив пункт 8.4.ґ Правил дорожнього руху України.

Так, за приписами, визначеними пунктом 8.4 Правил дорожнього руху України, дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з того, що найменування дорожніх знаків, табличок до них та сфера їх застосування регулюється главою 33 Правил дорожнього руху України.

Вказаною главою передбачено наступне:

Знак 5.39 - "Зона стоянки" - Визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним.

Табличка 7.17 "Особи з інвалідністю" означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю" відповідно до вимог цих Правил.

З наведеного слідує висновок про те, що табличка 7.17 "Особи з інвалідністю" застосовується виключно до знака 5.38 "Місце для стоянки".

Застосування ж таблички 7.17 "Особи з інвалідністю" зі знаком 5.39 - "Зона стоянки" суперечить вимогам Правил дорожнього руху, що виключає можливість притягнення особи до відповідальності за порушення правил зупинки і стоянки в зоні дії таких знаків.

При цьому, не можуть вважатися спроможними доводи представника відповідача про те, що одночасне застосування таблички 7.17 із дорожнім знаком 5.39 відповідає п.10.9.21 ДСТУ 4100:2014 "Знаки дорожні", адже відповідно до п.8.2-1 Правил дорожнього руху України дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил. Тобто, умови регулювання дорожнього руху дорожніми знаками регулюються власне Правилами дорожнього руху. Крім цього, Правила дорожнього руху України мають вищу юридичну силу по відношенню до стандартів, а тому, підлягають застосуванню.

З огляду на наведене вимоги позивача про скасування постанови серії ЕАН № 3756767 від 05.02.2021 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окрім того, відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, серед іншого, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.122 КУпАП, - підлягає закриттю.

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної та матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Частина 5 ст.21 КАС України передбачає, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Обираючи спосіб захисту, позивачем подано позовну заяву, відповідно до якої останній просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАН № 3756767 від 05.02.2021 року.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення ; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що у спірних правовідносинах вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки не охоплюються наслідками розгляду справ, передбачених ст.286 КАС України. Системний аналіз положень ст.ст.5, 21 КАС України вказує на те, що в адміністративному судочинстві вимога про відшкодування шкоди є похідною від вимог про визнання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень протиправними. За змістом положень ст.286 КАС України при розгляді справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідалоьності до компетенції суду не входить визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними. Відповідно, заявлені вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у справах, розгляд яких здійснюється в порядку ст.286 КАС України, не можуть бути задоволені.

Щодо позовної вимоги про відшкодування судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що така буде вирішена у відповідності до ст. 143 КАС України шляхом ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 3756767 від 05.02.2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.122 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, - закрити.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19.04.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Cуддя Величко О.В.