Справа № 640/6405/21
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

19 квітня 2021 року м. Київ № 640/6405/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шулежко В.П., розглянувши позовну заяву з доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо несвоєчасної виплати відшкодування коштів у національній валюті України у сумі 100 000 грн. позивачу, стягнення з відповідача на користь позивача 175 496,01 грн.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалою суду від 15.03.2021 її залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Підставою для залишення позовної заяви без руху вказано невідповідність позовної заяви вимогам частини третьої статті 161 КАС України, а саме не додано документу про сплату судового збору.

На виконання вимог ухвали суду від 15.03.2021 представником позивача подано заяву про усунення недоліків, в якій зазначено, що позивач має право на звільнення від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідні посилання позивача суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт, послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 цього Закону споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Пільга щодо сплати судового збору передбачена для споживачів саме Законом України «Про захист прав споживачів», тому, встановлюючи коло осіб, яких стосується вказана пільга, належить звертатись до визначень саме цього закону.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Зі змісту зазначеного пункту вбачається, що визначальною ознакою, яка характеризує фізичну особу, як споживача, є те, що ця особа придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію.

У свою чергу, продукція, згідно з пунктом 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Виходячи з викладеного, слід зазначити, що звільнення від сплати судового збору встановлено за подання позову за умови, що, по-перше, цей позов подається споживачем, по-друге, позов стосується порушених прав позивача, як споживача у спірних правовідносинах.

Однак, у спірних правовідносинах позивач не є споживачем послуг, зокрема, й фінансових.

Водночас, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, оскільки, відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» він є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Крім того, відповідно до частини третьої статті 3 цього ж Закону, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Тому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не підпадає під категорію фінансової установи, яка під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Отже, на фізичних осіб-вкладників комерційних банків під час дії тимчасової адміністрації у них не розповсюджується дія частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Таким чином, суд доходить висновку, що дія частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спори, які виникають між вкладниками банку та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб під час здійснення останнім владних управлінських функцій (виконання окремої владної функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №817/777/16 та Верховним Судом у постанові №160/12120/19 від 26.03.2020.

Що стосується посилання представника позивача на рішення Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 761/24881/16, суд зазначає, у вказаному рішенні висловлена правова позиція, згідно якої споживачі, які звернулись за захистом своїх прав згідно Закону України «Про захист прав споживачів», звільняються від сплати судового збору як при поданні позовної заяви, так і на наступних стадіях цивільного процесу.

Проте, як зазначалось, предметом позову у цій справі є правовідносини не щодо захисту прав позивача, як споживача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи викладене, правовідносини у даній справі не є подібними з правовідносинами, що були предметом розгляду у справі №761/24881/16, тому посилання представника позивача є безпідставними.

Більше того, оцінка вказаним доводам представника позивача вже була надана в ухвалі суду від 15.03.2021.

Тому, враховуючи те, що на дані правовідносини не розповсюджується дія частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а також те, що позивачем не усунуто у встановлений судом строк виявлені судом недоліки, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Поряд з цим, суд зазначає про відсутність порушення права позивача на доступ до правосуддя, оскільки згідно з частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 123, 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, стягнення коштів повернути.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст.256 КАС України. Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293-297 КАС України.

Суддя В.П. Шулежко