Справа № 500/1174/21
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1174/21

19 квітня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року № 656;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 31.03.2020 року щомісячну державну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року № 656;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та провести виплату ОСОБА_1 єдиною сумою невиплачені суми щомісячної державної адресної допомоги до пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 31.03.2020 року по дату набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому виповнилося 92 роки, а щомісячний розмір його пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень тощо) не перевищує 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, позивач правомірно набув статус учасника бойових дій у період Другої світової війни, відтак має право користуватися пільгами та соціальними гарантіями, передбаченими Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та іншими нормативно-правовими актами.

Своє право на отримання щомісячної державної адресної допомоги ОСОБА_1 , з його слів, реалізував у квітні 2020 року шляхом подання відповідачу заяви про перерахунок пенсії з усіма необхідними документами для виплати йому щомісячної державної адресної допомоги в сумі, визначеній Постановою №656.

Те, що ОСОБА_1 отримав копію посвідчення учасника бойових дій підтверджується протоколом призначення пенсій, розрахованим 25.08.2020, з якого слідує, що дата перерахунку пенсії - 25.08.2020, а в графі «особливості» зазначено реабілітований, учасник бойових дій з 31.03.2020.

Представник позивача зазначає, що 21.01.2021 ОСОБА_1 змушений був подати відповідачу заяву у довільній формі про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до Постанови №656, хоча подання такої заяви не передбачено ні вказаною Постановою №656, ні Порядком №22-1. Однак відповідач листом від 19.02.2021 №688-572/Щ-02/8-1900/21 протиправно відмовив йому у виплаті вказаної допомоги.

На підставі викладеного вважає, що відповідач зобов`язаний саме з 31.03.2020 призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячну державну адресну допомогу до пенсії.

Ухвалою суду від 19.03.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

13.04.2021 відповідач подав до суду відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог та вказав, що ОСОБА_1 має статус реабілітованої особи та учасника війни, документи про визнання особою з інвалідністю в матеріалах пенсійної справи відсутні.

31.03.2020 Тернопільським обласним військовим комісаріатом видано позивачу посвідчення учасника бойових дій, однак представник відповідача стверджує, що підстави для надання такого статусу відсутні, оскільки в матеріалах пенсійної справи немає документів про участь в бойових діях в період Другої світової війни.

Представник відповідача також зазначає, що ОСОБА_1 звернувся із заявою від 25.06.2020 про перерахунок пенсії, до якої додав копію паспорта.

Відповідно до поданої заяви від 25.06.2020 позивачу проведено перерахунок пенсійної виплати.

21.01.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою, поданою в порядку Закону України Про звернення громадян, із вимогою встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії.

Листом Головного управління від 19.02.2021 №688-572/Щ-02/8-1900/21 позивачу відмовлено у встановленні вищезазначеної допомоги у зв`язку з тим, що в матеріалах пенсійної справи відсутні документи про участь в бойових діях в період Другої світової війни.

Представник відповідача звертає увагу, що оскільки у матеріалах пенсійної справи позивача відсутня інформація про участь у бойових діях в період Другої світової війни, тому підвищення відповідно до статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та мінімальна пенсійна виплата встановлюється як учаснику бойових дій.

При цьому, на переконання представника відповідача, помилковим твердженням позивача у позовній заяві є те, що 25.06.2020 подано усі необхідні документи для виплати щомісячної державної адресної допомоги в сумі, визначеній Постановою №656 та у розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи, оскільки не подано документа про участь у бойових діях у період Другої світової війни, а лише паспорт громадянина України.

Щодо позовних вимог в частині здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 єдиною сумою невиплачений розмір щомісячної державної адресної допомоги до пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 31.03.2020 по дату набрання рішенням суду законної сили, представник відповідача зазначає, що оскільки нарахування відповідної щомісячної державної адресної допомоги не проведено, то такі позовні вимоги є передчасними, адже спір в цій частині фактично не існує.

Щодо наявності підстав для нарахування компенсації втрати частини доходів представник відповідача вказує, що основною умовою для виплати такої компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Оскільки позивачу не був нарахований та виплачений дохід у вигляді щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови №656, то вважає, що позовні вимоги у цій частині також є передчасними.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області також вважає, що відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження необхідності саме в даному випадку зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подати протягом 30 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили звіту про виконання судового рішення.

З огляду на зазначене просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (арк. справи 29-32).

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 7), перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), що вбачається з довідки №131/02-05 від 19.02.2021 (арк. справи 16).

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Тернопільським обласним військовим комісаріатом 31.03.2020 (арк. справи 10).

Позивач є також реабілітованою особою, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_2 , виданим Борщівською районною радою та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (арк. справи 9).

ОСОБА_2 25.06.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перерахунок пенсії (арк. справи 33).

На підставі поданої заяви позивачу проведено перерахунок пенсійної виплати (арк. справи 18).

У подальшому позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою від 21.01.2021 про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії (арк. справи 11-12).

Листом Головного управління №688-572/Щ-02/8-1900/21 від 19.02.2021 позивачу відмовлено у встановленні вищезазначеної допомоги у зв`язку з тим, що в матеріалах пенсійної справи відсутні документи про участь в бойових діях в період Другої світової війни (арк. справи 13-14).

Не погоджуючись із такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За змістом статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №3551-XII на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі Положення №302), відповідно до пунктів 2, 3 якого передбачено, що учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом Посвідчення учасника бойових дій та нагрудний знак Ветеран війни - учасник бойових дій. Таке посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 7-2 Положення №302 передбачено, що учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III групи з числа учасників бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, працівниками відповідних органів соціального захисту населення за місцем проживання громадянина на правій внутрішній стороні посвідчення вклеюється новий бланк-вкладка, яка завіряється відповідно до пункту 8 цього Положення.

У разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення (пункт 13-1 Положення №302).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 . Тернопільським обласним військовим комісаріатом 31.03.2020 видано посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач є учасником бойових дій.

Як слідує з вказаного посвідчення, воно видане відповідно до пункту 16 статті 6 Закону №3551-XII, за змістом якого до учасників бойових дій належать особи, які брали участь у всіх формах збройної боротьби за незалежність України у XX столітті у складі Української повстанської армії, Української повстанської армії отамана Тараса Боровця (Бульби) "Поліська Січ", Української народної революційної армії (УНРА), Організації народної оборони "Карпатська Січ", Української військової організації (УВО), збройних підрозділів Організації українських націоналістів і відповідно до Закону України "Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у XX столітті" визнані борцями за незалежність України у XX столітті. Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, ОСОБА_2 у встановленому законодавством порядку набув статус учасника бойових дій. Вказаного статусу він не позбавлений та має право на пільги встановлені для ветеранів війни учасників бойових дій.

З огляду на встановлений статус та визначені пільги, для визначеної категорії осіб, у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні повноваження для перевірки підстав для надання / отримання такого статусу особою, відтак, заперечення відповідача у цій частині суд оцінює критично.

Відповідачем здійснювалась доплата (підвищення, цільова допомога) до пенсії ОСОБА_2 саме як учаснику бойових дій, що підтверджується розрахунками пенсійної виплати (арк. справи 18, 19, 20).

З метою соціального захисту осіб з інвалідністю внаслідок війни та учасників бойових дій Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №656.

Пунктом 1 вказаної Постанови №656 передбачено, що у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи - 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 525 відсотків, III групи - 360 відсотків, в учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності - 165 відсотків, таким особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та постраждалим учасникам Революції Гідності виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Щомісячна державна адресна допомога до пенсії, передбачена абзацом другим цього пункту, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп із числа учасників бойових дій у період Другої світової війни та учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, виплачується в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.

Суд зазначає, що позивачу виповнилося 92 повних роки, а щомісячний розмір його пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень тощо) не перевищує 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим суд вважає, що ОСОБА_2 набув право на отримання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у розмірах, визначених Постановою № 656.

Суд звертає увагу, що за змістом статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.

Тобто вказаними нормами статті 4 Закону № 3551-XII ветеранів війни розділено на три групи: 1) учасники бойових дій; 2) особи з інвалідністю внаслідок війни; 3) учасники війни. В подальшому у статтях 5, 6, 7, 8 Закону № 3551-ХІІ надається визначення, хто саме є учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни та учасниками війни. Таке розділення законодавцем на групи ветеранів війни пов`язане з наданням пільг та гарантій їх соціального захисту в залежності від того є особа учасником бойових дій, особою з інвалідністю чи учасником війни.

Положення Закону № 3551-ХІІ не містять визначення такої категорії учасників бойових дій як учасники бойових дій у період Другої світової війни.

Водночас з аналізу правових норм, які містить Положення №302 слідує, що належним документом, який підтверджує статус ветеранів війни, до яких у тому числі належать і учасники бойових дій, є відповідне посвідчення, а учасникам бойових дій видаються саме посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій».

Як встановлено судом, в позивача наявне посвідчення учасника бойових дій, яке у встановленому законом порядку не вилучалося, позивач не позбавлявся статусу учасника бойових дій, оскільки до цього часу користується пільгами, передбаченими статтею 12 Закону №3551-XII, тому відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у призначенні позивачу щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови №656 суперечить вимогам чинного законодавства, не ґрунтується на законі та є протиправною.

Визначаючись щодо дати, з якої позивачу слід призначити і виплачувати щомісячну державну адресну допомогу, суд виходить з такого.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначає стаття 44 Закону №1058-IV.

Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV обумовлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

За змістом пункту 1.7 Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Пунктом 4.1 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку №22-1, передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Нормами пункту 2.7 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.6 Порядку №22-1, при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються документи про визнання заявника ветераном війни, особою, на яку поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

За змістом пункту 2.12 Порядку №22-1 за документ, який засвідчує, що особі встановлено статус ветерана війни, особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, приймаються завірені в установленому порядку копії посвідчень: учасника війни; учасника бойових дій.

З аналізу вказаних положень слідує, що питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший розглядається пенсійним органом при зверненні особи з відповідною заявою, форма якої передбачена у додатку 3 до Порядку №22-1.

Окремої форми заяви для звернення особи за призначенням до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, підвищень тощо Порядком №22-1 не передбачено, при цьому у випадках, які спричиняють збільшення розміру пенсії подається заява про перерахунок пенсії, до якої додаються відповідні документи.

З матеріалів справи слідує, що своє право на отримання вказаної допомоги позивач реалізував шляхом звернення до відповідача із відповідною заявою про перерахунок пенсії від 25.06.2020, однак щомісячної державної адресної допомоги до пенсії встановлено не було, що зумовило звернення позивача із позовною заявою 21.01.2021.

Доказів того, що ОСОБА_2 звертався із заявою про перерахунок пенсії (встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії) саме 31.03.2020 суду не надано.

При цьому суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_2 , як учаснику бойових дій у період Другої світової війни, вказану щомісячну адресну допомогу до пенсії відповідно до вимог Постанови №656, з 25.06.2020, тобто з дати звернення із відповідною заявою про перерахунок пенсії.

Водночас суд звертає увагу, що предметом позову в даній справі стосовно соціального захисту позивача є дії відповідача щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови №656, тобто у проведенні пенсійних виплат, які повинні здійснюватися регулярними, періодичними та чітко визначеними в часі платежами.

Спірні відносини щодо реалізації позивачем конституційного права на соціальний захист є триваючими, оскільки право на пенсійні виплати гарантується державою та не обмежене часом. У таких триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу, а саме: з дати звернення ОСОБА_2 25.06.2020 за перерахунком пенсії ухиляється від виконання своїх зобов`язань по відношенню до позивача щодо призначення та виплати щомісячної адресної допомоги до пенсії.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні №8-рп/2013 від 15.10.2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України Про оплату праці і у рішенні №9-рп/2013 від 15.10.2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, позовна заява з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 646/6250/17, від 19.03.2019 у справі №806/1952/18, від 23.07.2020 у справі № 761/28365/16-а.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії єдиною сумою з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 31.03.2020 по дату набрання рішенням суду законної сили, суд зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань. Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

У даному випадку відсутні докази того, що відповідачем обмежується розмір належної до сплати щомісячної державної адресної допомоги та наявні будь-які перешкоди виплати позивачу такої допомоги однією сумою.

Отже, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату ОСОБА_2 щомісячної державної адресної допомоги до пенсії єдиною сумою є передчасними та задоволенню не підлягають.

Щодо наявності підстав для нарахування компенсації втрати частини доходів суд зазначає, що основною умовою для виплати такої компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Оскільки судом встановлено, що позивачу не був нарахований та виплачений дохід у вигляді щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови №656, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині також є передчасними, оскільки право на компенсацію позивач набуде після набрання законної сили даним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем суми щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, нарахованої на підставі цього рішення.

Вирішуючи питання необхідності встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в цій адміністративній справі шляхом зобов`язання відповідача протягом 30 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили подати звіт про його виконання, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суб`єктом владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, є правом, а не обов`язком суду.

Тобто, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.

Проте позивачем не наведено доводів та не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження необхідності саме в даному випадку зобов`язувати відповідача, як суб`єкта владних повноважень, подати протягом 30 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили звіту про виконання судового рішення.

Таким чином, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, на підставі аналізу норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та встановлених обставин справи, перевірених письмовими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Оскільки згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 №3674 -VІ позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій» від 28 липня 2010 року №656.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячну державну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій» від 28 липня 2010 року №656, з 25 червня 2020 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, якому виповнилось 92 роки, щомісячної адресної допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій", - у межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: с. Горошова, Борщівський район, Тернопільська область, 48756, РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.