Справа № 520/3772/21
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 квітня 2021 року № 520/3772/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченко А.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10,м. Київ,01601, ), за участі третьої особи: Державної установи "Територіальне медичне об"єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" (61002, м.Харків, вул.Гіршмана,б.8/10, код 08734011) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд:

-визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають в поверненні без виконання заяви та документів ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника її неповнолітній доньці ОСОБА_1 .

-зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з доданими до неї документами, підготувати подання про призначення пенсії, які надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Дослідивши надані матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2013 по справі № 643/19080/13-ц. Від шлюбу позивач має неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.02.2020 по справі № 643/19681/19, яке набрало законної сили 20.03.2020, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 з матір`ю, ОСОБА_1 , з листопада 2010 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Колишній чоловік ОСОБА_1 та батько її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 з 30 липня 2002 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 № 412 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України ОСОБА_2 звільнено зі служби з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Згідно вказаного наказу вислуга років ОСОБА_2 на день звільнення в календарному обчисленні складає 20 років 04 місяці 27 днів.

Наказом Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07.11.2015 № 1 о/с ОСОБА_2 призначено на посаду провідного фахівця з матеріально-технічного забезпечення відділу забезпечення діяльності Донецького НДЕКЦ МВС України.

Наказом Донецького НДЕКЦ МВС України від 22.09.2020 № 69 о/с ОСОБА_2 звільнено за статтею 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням, у зв`язку із досягненням вислуги років, що дає право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням пункту 15 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію») з 25 вересня 2020 року.

Вказаним наказом встановлено, що вислуга років ОСОБА_2 станом на 25 вересня 2020 року становить 25 років 03 місяці 15 днів, у тому числі: час служби в ОВС в календарному обчисленні - 20 років 04 місяці 27 днів, час роботи відповідно до пункту 15 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» - 04 роки 10 місяців 18 днів.

Згідно пункту «ж» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_2 набув право на призначення пенсії за вислугу років на умовах, визначених цим Законом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

25 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до сектору із соціально- гуманітарних питань Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області» із заявою на ім`я начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про призначення пенсії в разі втрати годувальника її доньці ОСОБА_3 .

Вказану заяву разом з доданими до неї документами було надіслано до Департаменту персоналу МВС України для подальшого оформлення та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для призначення пенсії.

Але, листом від 09.02.2021 за № 4954/22-2021 Департаментом персоналу МВС України вказані документи були повернуті без виконання.

В листі зазначено, що статтею 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначені умови призначення пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Вказані пенсії призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Оскільки годувальник помер у період роботи на посадах, що не передбачені статтею 29 Закону, право на призначення пенсії в разі втрати годувальника - підполковника міліції ОСОБА_2 , членам його сім`ї відповідно до Закону відсутнє.

Копію вказаної відповіді МВС України ОСОБА_1 було надіслано листом від 17.02.2021 № 33/41-273.

Позивач не погоджується з доводами МВС України, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

07 листопада 2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію» та набрав чинності Закон України від 02.07.2015 № 580-УІІІ «Про Національну поліцію» (далі за текстом - Закон № 580).

Статтею 102 Закону № 580 визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Крім того, згідно пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону працівники міліції, які на день набрання чинності цим Законом мали календарну вислугу не менше 5 років та продовжили службу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями (а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах), після досягнення вислуги років, що дають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі за текстом - Закон № 2262) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону № 2262 особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 12 Закону № 2262 визначено осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Так, пунктом «ж» вказаної статті передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Статтею 12 Закону № 2262 встановлено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по ЗО вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.

У зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» ОСОБА_2 з 06.11.2015 був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ України через скорочення штатів та з 07.11.2015 продовжив службу в Донецькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України на посаді провідного фахівця з матеріально-технічного забезпечення.

Відповідно до наказу Головного управління МВС України в Донецькій "області від 36.11.2015 № 412 о/с вислуга років ОСОБА_2 на день звільнення зі служби в ОВС України складала 20 років 04 місяці 27 днів.

Згідно наказу Донецького НДЕКЦ МВС України від 22.09.2020 № 69 о/с вислуга років ОСОБА_2 станом на 25 вересня 2020 року складає 25 років 03 місяці 27 днів.

Отже, на день звільнення з вказаної посади ОСОБА_2 набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту 15 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», а також статей 12 та 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 6 Закону № 2262 передбачено, що сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 29 Закону № 2262 встановлено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Згідно частин першої та другої статті ЗО Закону № 2262 право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Згідно приписів цієї ж статті непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти, які не досягли 18 років.

ОСОБА_2 був звільнений з Донецького НДЕКЦ МВС України з 25 вересня 2020 року. Але ІНФОРМАЦІЯ_2 останній помер.

З викладеного вбачається, що смерть ОСОБА_2 настала в період до спливу З місяців після звільнення його з посади, яку він обіймав у науково-дослідній установі Міністерства внутрішніх справ України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що неповнолітня донька померлого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відповідно до статей 29, ЗО Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника на умовах, визначених цим Законом.

Також, Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі за текстом - Порядок № 3-1).

Пунктом 2 Порядку № 3-1 передбачено, що заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються членами сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів.

У відповідності до пункту 3 Порядку № 3-1 у разі, якщо особа, якій призначається пенсія у разі втрати годувальника, є неповнолітньою або недієздатною, заява про призначення пенсії подається законними представниками за місцем їх проживання.

Згідно пункту 12 Порядку 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Пунктом 1 Порядку № 3-1 передбачено, що органами, які призначають пенсії, є головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії (пункт 18 Порядку 3-1).

Отже, функції з розгляду питання про призначення пенсії покладено на головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

В той же час, обов`язок з оформлення необхідних документів, складання подання про призначення пенсії та направлення їх до органу, що призначає пенсії, покладено, зокрема, на Міністерство внутрішніх справ України.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з доданими до неї документами, підготувати подання про призначення пенсії, які надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області,то суд зазначає наступне.

З системного аналізу положень ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади та ст.8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб`єкта владних повноважень, а правовим мотивуванням спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права. При цьому, суд зауважує, що приписи перелічених норм права встановлюють, що суд не має прав перебирати на себе функції органів державної влади, на які законами України покладені певні обов`язки, надані повноваження та віднесені до виключної компетенції такого суб`єкта.

Отже, суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з доданими до неї документами, підготувати подання про призначення пенсії, які надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, задоволенню не підлягають.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України зазначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 124 Конституції України, частина друга статті 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Суд є конституційно визначеним державним інститутом, який правомочний захищати права і свободи людини і громадянина, завданням якого є здійснення правосуддя, забезпечення права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України (стаття 55, розділ VIII Конституції України, стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що судом визнано протиправним и дії відповідача, а тому суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог заявлених позивачем шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з доданими до неї документами, підготувати подання про призначення пенсії.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, частково підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10,м. Київ,01601, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають в поверненні без виконання заяви та документів ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника її неповнолітній доньці ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10,м. Київ,01601, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.11.2020 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з доданими до неї документами, підготувати подання про призначення пенсії, які надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.