Справа № 826/2136/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Київ № 826/2136/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Клименчук Н.М., розглянувши у порядку (спрощеного) письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії:

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Служби безпеки України (, адреса: 01034, м. Київ, вул. Володимирська, 33) (далі - відповідач), у якій просить суд визнати протиправною відмову Служби безпеки України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та зобов`язати Службу безпеки України, призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби у розмірі 158580,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні та виплаті грошової допомоги в зв`язку з встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, оскільки причину інвалідності змінено під час повторного огляду понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності. Позивач вважає, що у даній ситуації має місце не зміна причини інвалідності, а виправлення власної помилки відповідача, що мала місце під час підготовки документів на МСЕК в 2015 році. Таким чином, позивач зазначає про порушення свого право на отримання

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.02.2018 відкрито провадження у адміністративній справі, встановлено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

07.03.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в яких останній просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Вказує, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Другу групу інвалідності позивачу встановлено 05.03.2015, а причину її змінено 06.11.2017, тобто час між зміною причини інвалідності становить більше ніж два роки. На думку відповідача, за таких обставин, правові підстави для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відсутні.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 у період з 1997 по 2010 рік проходила військову службу в Службі безпеки України.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0425250 від 05.03.2015 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 05.03.2015, причина інвалідності: загальне захворювання.

Вказані обставини також підтверджені довідками до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 0448345 від 18.03.2016 та серії АВ № 0653534 від 27.03.2017.

Відповідно до Повідомлення підприємству, установі, організації про результати огляду МСЕК від 08.11.2017, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 06.11.2017, причина інвалідності: загальне захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

Завою від 10.11.2017 позивач звернулась до Фінансово-економічного управління Служби безпеки України, та просила останнього призначити та виплатити одноразову грошову допомогу в зв`язку з встановленням другої групи інвалідності.

Листом від 15.12.2017 № 21/3/2-Р-3-З-4/5 Фінансово-економічне управління Служби безпеки України повідомило про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги. Зазначає, що другу групу інвалідності було встановлено при первинному огляді 05.03.2015, а 06.11.2017 змінено причину встановленої інвалідності. Таким чином, час між зміною причини інвалідності становить більше ніж два роки, а тому відсутні правові підстави для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись з такими діями Служби безпеки України, позивач звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ), Законом України від 20.12.1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 2011-XII), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Згідно зі статтею 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам (в редакції, на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності). Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Положеннями частини 2 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 6 даного Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі: 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи; 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи; 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Матеріалами справи підтверджується, що 2-га група інвалідності позивачу встановлена вперше, майже через 5 років (05.03.2015) після закінчення військової служби, без встановленя причинно-наслідкового зв`язку.

Крім того, майже через 7 років позивачу змінена причина інвалідності (08.11.2017), відповідно до якої встановлено причинно-наслідковий зв`язок між хворобою та військовою службою.

При цьому, пунктом 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії

Зважаючи на ту обставину, що на дату встановлення позивачу інвалідності 2-ї групи, статтею 16 України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачалось можливості здійснення виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, то позивач відповідного права не набув.

Правова позиція аналогічного змісту щодо подібних правовідносин наведена у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 280/5513/18, від 21.11.2019 у справі № 2040/5602/18, від 25.04.2019 у справі № 806/2508/18 та від 22.03.2019 у справі № 2340/2993/18.

Таким чином суд дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у позивача відсутнє.

Крім того, суд також частково погоджується з позицією відповідача щодо відсутності права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 змінено причину інвалідності понад встановлений дворічний термін.

Так, пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 №975 закріплено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Таким чином, між датою первинного встановлення інвалідності (05.03.2015) та датою огляду, відповідно до якого позивачу змінено причину інвалідності (06.11.2017), пройшло більше ніж два роки.

Однак, на переконання суду, вказану правову норму було недоречно використовувати у правовідносинах, що склались, оскільки у позивача інвалідність настала після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Судом також не враховуються доводи позивача щодо того, що у вказаних правовідносинах мало місце виправлення власної помилки відповідача, допущеної під час підготовки документів на МСЕК в 2015 році.

Так, обставини виправлення помилки не доведені позивачем належним чином, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вказаного.

Крім того, результати огляду МСЕК від 05.03.2015 не є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Служби безпеки України (, адреса: 01034, м. Київ, вул. Володимирська, 33) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - відмовити повністю.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Клименчук