Справа № 640/22927/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року м. Київ № 640/22927/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум"
до Київської митниці Держмитслужби
провизнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просить суд: визнати протиправними дії відповідача по прийняттю рішення про коригування митної вартості товарів від 12.11.2019 № UA 100000/2019/000436/2; скасувати повністю рішення про коригування митної вартості товарів від 12.11.2019 № UA 100000/2019/000436/2; зобов`язати відповідача визнати заявлену ТОВ «Марафет Хоум» митну вартість товарів в розмірі 10048,62 євро, зазначену в митній декларації від 11.11.2019 №UA100010/2019/360499.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги мотивовано тим, що приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості ввезеного позивачем на митну територію України товару, митний орган не навів переконливих аргументів, що надані позивачем документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни товару та не дають можливості здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, та не обґрунтував належними та беззаперечними доказами висновки для виникнення правових підстав щодо застосування другорядного методу.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав, хоча належним чином повідомлений про судовий розгляд справи.

Згідно з доводами позивача, він отримав відзив відповідача на позовну заяву, тому надав суду відповідь на цей відзив, в якому наполягав на тому, що оскаржуване рішення не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, не заначив митна вартість якого товару (назва, характеристика, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки. Зауважив, що єдиною підставою для коригування митної вартості митним органом слугувала інформація з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України щодо митного оформлення ідентичних товарів з вищим рівнем митної вартості, тоді як формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Крім того, вказана інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню, на що також звернув увагу Верховний Суд в постанові від 04.09.2018 у справі №818/1186/17.

Також позивач звернувся до суду із клопотанням про заміну відповідача Київську міську митницю Державної фіскальної служби України () на її правонаступника - Київську митницю Держмитслужби ().

Судом встановлено, що згідно з положеннями пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» постановлено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу; визначено, що Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби»: утворено Київську митницю Держмитслужби, Київська міська митниця ДФС (відповідач) реорганізована шляхом приєднання до Київської митниці Держмитслужби.

Київська міська митниця ДФС (відповідач) з 28.11.2019 перебуває в стані припинення.

Відповідно до наказу Київської митниці Держмитслужби від 06.12.2019 №7 «Про початок роботи Київської митниці Держмитслужби» розпочато діяльність структурних підрозділів Київської митниці Держмитслужби (митні пости) з 00:00 год. 08.12.2019.

Тобто, правонаступником відповідача у сфері виконуваних функцій є Київська митниця Держмитслужби (; 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-а).

Відповідно до положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання про заміну первісного відповідача його правонаступником та замінив відповідача - Київську міську митницю ДФС (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-а, ) на її правонаступника - Київську митниця Держмитслужби (; 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-а) (далі також - відповідач, митний орган).

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що між ТОВ «Марафет Хоум» як покупцем та «BIOCHIMICA Spa» (Італія) як продавцем укладено контракт від 06.04.2019 №3, на підставі якого продавець постачав покупцю товари на умовах EXW зі складу «BIOCHIMICA Spa» (згідно з Міжнародними правилами тлумачення термінів ІНКОТЕРМ 2010).

У листопаді 2019 року згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною CMR від 06.11.2019 №б/н «BIOCHIMICA Spa» поставила позивачу товар (побутова хімія) на умовах EXW зі складу «BIOCHIMICA Spa».

З метою митного оформлення імпортованого товару позивач подав до митного органу електронну митну декларацію від 11.11.2019 №UA100010/2019/360499 на загальну суму 10048,62 євро. На підставі пункту 1 частини першої статті 57 Митного кодексу України позивачем визначено митну вартість імпортованого товару за основним методом - ціною контракту, щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

На підтвердження заявленої митної вартості позивач надав митному органу копії таких документів: контракт (код документа 4104); інвойс (код документа 3105); міжнародну товарно-транспорту накладну CMR (код товару 2730); сертифікат походження товарів (код товару 7011); сертифікат перевезення (походження) товарів форми EUR.1 (код товару 7003); документи на перевезення товарів (код документа 2950); інші некласифіковані документи (код документа 9000), платіжне доручення на оплату товарів.

Для додаткового підтвердження визначеної позивачем митної вартості імпортованих товарів митний орган запропонував позивачу надати додаткові документи, а саме:

- рахунок-фактуру (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- документи, що можуть ідентифікувати особу, що забезпечила перевезення та на користь якої здійснюється оплата за такі перевезення (договір на перевезення, заявки до договору перевезення, що містять відомості стосовно вартості перевезення та є невід`ємною частиною договору);

- платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (видаткові та податкові накладні);

- каталоги, прайс-листи виробника товару;

- зовнішньо-економічний договір;

- копію митної декларації країни відправлення;

- висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

- додаткові наявні документи, які не зазначені в цьому переліку.

Листом від 11.11.2019 №019 позивач надав митному органу:

- договір організації перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 №291019;

- прайс-лист виробника від 01.02.2019 б/н;

- рахунок-проформу на попередню оплату товару від 30.10.2019 №151;

- прайс-лист ТОВ «Марафет Хоум» для реалізації в Україні від 01.04.2019 б/н;

- копію експортної декларації від 06.11.2019 №ІТ6;

- рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №640/17807/19.

Водночас позивач повідомив митний орган про можливість ознайомитися і каталогом товарів на сайті виробника https://www.biochimicaspa.it/prodotti/, вказавши про відсутність інших документів для підтвердження митної вартості товарів.

Судом встановлено, що в листі від 11.11.2019 №019 позивач зазначив про надання митному органу рахунок-проформу на попередню оплату товару від 30.10.2019 №151, тоді як суду позивач надав копію рахунку-проформи на попередню оплату товару від 30.10.2019 №152, копію якого він фактично надав також митному органу.

З огляду на викладене, суд уважає за можливе встановити, що у згаданому вище листі позивача від 11.11.2019 №019 в частині зазначення номера рахунка-проформи на попередню оплату товару від 30.10.2019 №152 помилково зазначено №151.

У подальшому Київською міською митницею ДФС складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12.11.2019 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 12.11.2019 № UA 100000/2019/000436/2.

З графи 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, тим, митна вартість імпортованих товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією від 11.11.2019 №UA 100010/2019/360499, не може бути визначена за ціною договору через відсутність документально підтверджених відомостей щодо складових митної вартості імпортованого товару. Водночас викладено виявлені митницею суперечності у поданих позивачем на підтвердження заявленої митної вартості документах та вказано, що з технічних причин продовження графи 33 цього рішення буде направлено окремим повідомленням.

Проте, частини рішення про коригування митної вартості, яка б містила продовження його графи 33 митний орган позивачу не надав.

Не надав відповідач також копію повного тексту оскаржуваного рішення і на вимогу суду, і про причини ненадання цього доказу суд не повідомив.

Відтак з тієї частини оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, що міститься в матеріалах справи, суд позбавлений можливості встановити за яким саме методом митний орган скоригував митну вартість імпортованого позивачем товару. Проте, однозначно зрозуміло, що митний орган не погодився із заявленою позивачем митною вартістю за ціною контракту та відкоригував її, прийнявши вищевказане рішення.

Згідно з доводами позивача, неспростованими відповідачем, останній визначив митну вартість імпортованого ним товару із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації про ціни та рівні митної вартості ідентичних та подібних товарів, а саме митних декларацій: від 26.09.2019 №UA290180/2019/063165, від 27.09.2019 №UA 209180/2019/063421, від 23.09.2019 №UA100110/2019/153306.

З метою випуску товару у вільний обіг під гарантії позивачем подано до митного органу нову електронну митну декларацію від 12.11.2019 ІМ-40 № UA 100010/2019/360764, на підставі якої імпортований позивачем товар випущений у вільний обіг.

Оцінюючи правомірність оскаржуваних дій Київської міської митниці ДФС щодо прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості та саме правомірність прийняття цього рішення, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі по тесту всі нормативно-правові акти наведені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 34-1 частини першої статті 4 Митного кодексу України (далі також - Митний кодекс України) органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до положень статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частина друга статті 52 МК України).

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 статті 52 МК України).

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей. (частини восьма, дев`ята статті 52 МК України).

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною четвертою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами першою та другою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодекс (частина третя статті 54 МК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

- проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

- звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

- застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до частини дванадцятої статті 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Положеннями статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частини п`ята-восьма статті 58 МК України).

Відповідно до частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 №599, визначають порядок заповнення декларації митної вартості (далі - ДМВ), яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним особою - при визначенні та заявленні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту;

- митним органом - при здійсненні контролю за правильністю визначення декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту.

Відповідно до пункту 1.3 вказаних Правил, ДМВ подається в установленому порядку митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, разом з митною декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Посадовою особою митного органу заповнюється графа ДМВ «Для відміток митного органу». На основному аркуші, крім реєстраційного номера ДМВ, повинно бути зазначене рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів (пункти 2.1, 2.2 вказаних Правил).

Відповідно до пункту 2.3 Правил, при електронному декларуванні посадова особа за допомогою автоматизованої системи митного оформлення створює та надсилає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів відповідно до частин третьої та/або четвертої статті 53 Кодексу для підтвердження митної вартості товарів із складанням їх переліку.

При електронному декларуванні повідомлення про необхідність подання документів вважається одержаним декларантом або уповноваженою ним особою з часу надходження до митного органу повідомлення в електронній формі від декларанта або уповноваженої ним особи про одержання цього повідомлення. При електронному декларуванні декларант або уповноважена ним особа надсилає повідомлення про відмову у подачі документів у складі електронного повідомлення, засвідченого електронним підписом (пункти 2.4, 2.5 Правил).

Як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, на момент митного оформлення надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, що слугувало підставою для початку процедури консультацій між митним органом та декларантом.

Зокрема, зазначено, що подані позивачем документи не містять документально підтверджених відомостей щодо числових значень складових митної вартості, необхідних при її обчисленні. Так, для підтвердження транспортних витрат позивач надав довідку від 11.11.2019 №11/11-4 від транспортної компанії «Даора», яка не є перевізником відповідно до транспортної накладної CMR від 06.11.2019 б/н. Документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування (зазначений у CMR «Limited Liability Company «SV LIFI») та інші документи не надавались.

Крім того, платіжне доручення від 01.11.2019 №1463, надане на підтвердження оплати товару, не містить відміток банку, не наданий рахунок-проформа, передбачений пунктом 4.1 контракту.

Суд зазначає, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, внаслідок чого розпочалась процедура консультації та були витребувані у декларанта додаткові документи на підставі частини третьої статті 53 МК України.

Судом також встановлено, що листом від 11.11.2019 №0199 позивач надав митному органу додаткові документи

- договір організації перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 №291019;

- прайс-лист виробника від 01.02.2019 б/н;

- рахунок-проформу на попередню оплату товару від 30.10.2019 №152;

- прайс-лист ТОВ «Марафет Ноум» для реалізації в Україні від 01.04.2019 б/н;

- копію експортної декларації від 06.11.2019 №ІТ 6;

- рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №640/17807/19.

За наслідками розгляду цих документів митний орган встановив, що платіжне доручення від 01.11.2019 №1463 містить реквізити одержувача, які суперечать передбаченим контрактом та рахунком-проформою від 30.08.2019 №110. Це платіжне доручення не містить номеру рахунку-проформи, тоді як пункти 4.1-4.2 контракту передбачають здійснення оплати згідно з рахунком-проформою. На цьому платіжному дорученні також відсутні печатка та підписи, зокрема й платника, відмітка банківської установи про проведення зазначеної банківської операції, передбачені постановою правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, яка передбачає проставляння на платіжних дорученнях дати, підпису відповідального виконавця уповноваженого банку та відбитку штампа уповноваженого банку.

Згідно з пунктом 4.1 контракту ціна на послуги експедитора вказується у заявках та рахунках-фактурах, виставлених виконавцем. Однак, рахунок-фактура до митного оформлення не наданий, зазначена в заявці сума витрат на транспортування складає 2870 євро, а згідно з ДМВ до митної вартості додана сума витрат на транспортування в сумі 49 5000 грн., плюс 500 грн. на завантаження, однак, документів, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, заявлених декларантом, не надано, зокрема, і від осіб, які залучались до виконання транспортного процесу. Тобто, не надано документів від безпосереднього перевізника, який зазначений у CMR від 06.11.2019. Надана декларація країни відправлення не містить печаток уповноважених митних органів та штрих-кодів, які б свідчили про здійснення декларування у електронному вигляді. Зазначена в ній інформація містить розбіжності щодо ваги нетто із заявленими товарами (в експортній митній декларації вага нетто складає 20 386,64 кг, заявлено до митного оформлення 18 516 кг).

Судом встановлено, що пунктами 1.1 та 1.2 контракту від 06.04.2019 №3 визначено, що «BIOCHIMICA Spa» (Італія) (продавець) продає, а ТОВ «Марафет Хоум» (покупець) купує продукцію, вироблену компанією «BIOCHIMICA Spa» за ціною та кількістю, що визначаються рахунком-фактурою (інвойсом), що є невід`ємним додатком до цього контракту.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 контракту покупець повинен сплатити за товар на умовах передоплати на підставі проформи рахунку-фактури шляхом банківського переказу на рахунок продавця, покупець сплачує продавцю загальну суму, зазначену в проформі рахунку-фактури протягом 15 робочих днів з моменту отримання цього документа, але в будь-якому випадку до відвантаження товару.

Відповідно до контракту продавець має таку адресу та банківські реквізити:

Компанія «BIOCHIMICA Spa» (Італія),

Via Roma, 49, 40069 Zola Predosa (BO),

Банківські реквізити:

INTESA SANPAOLO SPA

Number of banks report 0000292

Iban IT 47 O 03

Swift код BCITITMM.

Відтак, позивач як покупець на умовах передоплати мав сплатити кошти в сумі 10048,62 євро за придбаний товар на виконання умов контракту від 06.04.2019 №3 відповідно до платіжного доручення від 01.11.2019 №1463 згідно з наданою йому проформою рахунку-фактури на вищевказаний рахунок продавця.

Пунктом 4 частини другої статті 53 МК України визначено, якщо рахунок сплачено, декларант для підтвердження заявленої митної вартості надає митному органу банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

За змістом Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжними розрахунковими документами є: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер.

Як встановлено судом, позивач додатково надав митному органу рахунок-проформу на попередню оплату товару від 30.10.2019 №152 для оплати вартості товару в розмірі 10 048,62 євро.

При цьому суд звертає увагу, що з огляду на те, що в листі позивача від 11.11.2019 №019, яким митному органу надано цей рахунок-проформу, в частині зазначення його номеру позивачем допущено описку, замість №152, помилково заначено №151, суд уважає, що відповідач в оскаржуваному рішенні також допустив аналогічну описку в частині зазначення цього номеру, помилково вказавши №151, замість №152.

На підтвердження оплати за придбаний товар позивач надав митному органу платіжне доручення від 01.11.2019.

Оцінюючи доводи митного органу щодо неналежного оформлення цього платіжного доручення, суд зазначає, що пунктом 2.1 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі також - Положення №216), передбачено, що платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов`язково має містити такі реквізити, зокрема, як:

- найменування одержувача (далі - бенефіціар) [для бенефіціара - фізичної особи - прізвище, ім`я, по батькові (якщо воно є)], його місцезнаходження або проживання (за наявності такої інформації) та номер рахунку [або номер міжнародного банківського рахунку (IBAN)], на який перераховуються кошти або банківські метали (для бенефіціара - фізичної особи, який не має рахунку, цей реквізит може не заповнюватися);

- призначення платежу (заповнюється відповідно до вимог пункту 2.2 цієї глави).

- підписи відповідальних осіб платника згідно з наданим до банку платника переліком осіб, які відповідно до законодавства України мають право розпоряджатися рахунком. У разі подання електронного розрахункового документа відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком, накладають відповідний електронний(і) підпис(и) згідно з вимогами, установленими нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України.

Як вбачається зі змісту платіжного доручення від 01.11.2019 №1463, воно містить інформацію про одержувача платежу - компанія «BIOCHIMICA Spa» (Італія) та її реквізити, на які перераховано кошти в сумі в сумі 10048,62 євро, що відповідає сумі, вказаній в рахунку-проформі від 30.10.2019 №152. Також містить інформацію про призначення платежу - відповідно до контракту від 06.04.2019 №3, оскільки платіж здійснювався на виконання умов цього контракту. Відтак, твердження митного органу про відсутність в платіжному дорученні інформації про рахунок-проформу від 3010.2019 №152 не заслуговує на увагу суду.

Відсутність в указаному платіжному дорученні печаток та підписів відповідних посадових осіб позивача по банківської установи, що здійснювала платіж, відмітка цієї банківської установи про проведення банківської операції, передбачені постановою правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, обґрунтовується тим, що указане платіжне доручення подавалось через Міжнародну система грошових переказів SWIFT, тому на цей електронний розрахунковий документ накладались електронні підписи відповідних осіб, тоді як відповідні печатки та підписи на платіжному документі відповідно до Положення №216 проставляються у разі його подання не в електронному вигляді.

Отже, всупереч доводам митного органу, згадане вище платіжне доручення, надане позивачем, оформлене належним чином.

Доцільно зауважити, що пунктом 3.11 Положення №216 визначено, що уповноважений банк після здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів надає платникові інформацію в письмовій або електронній формі про первісну суму переказу, зокрема, в іноземній валюті, суму всіх витрат, яку сплатив платник за проведення цієї операції, тощо.

Оскільки така інформація відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не є платіжним документом, у позивача відсутній обов`язок її надання митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Стосовно підтвердження позивачем понесених транспортних витрат суд звертає увагу на таке.

На підтвердження згаданих витрат позивач надав митному органу:

- договір 29.10.2019 №29102019 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, укладений між позивачем та ТОВ «Даора»;

- заявку №1 на перевезення вантажів від 20.11.2019;

- довідку транспортної компанії «Даора» від 11.11.2019 №11/11-4;

- транспортну накладну CMR від 06.11.2019 б/н;

- рахунок на оплату від 11.11.2019 №246.

Суд критично сприймає твердження відповідача про непідтвердження позивачем належним чином транспортних витрат на доставку товару в Україну, вмотивовані тим, що зазначена в заявці сума витрат на транспортування складає 2870 євро, а згідно з ДМВ до митної вартості додана сума витрат на транспортування в сумі 49 5000 грн., плюс 500 грн. на завантаження, однак, документів, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, заявлених декларантом, не надано, зокрема, і від осіб, які залучались до виконання транспортного процесу. Тобто, не надано документів від безпосереднього перевізника, який зазначений у CMR від 06.11.2019. Така позиція суду обґрунтовується наступним.

Відповідно до пункту 1.1 договору від 29.10.2019 №29102019 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом виконавець (ТОВ «Даора») за договором зобов`язується за замовленням замовника (позивач) здійснити транспортно-експедиторське обслуговування і організацію перевезень вантажу позивача в міжміському та міжнародному сполученні, а також доставка довіреного йому експортного, імпортного та транзитного вантажу автомобільним вантажним транспортом в пункт призначення, а замовник зобов`язується оплатити послуги.

Пунктом 2.2 цього договору визначено, що на кожне перевезення оформляється транспортне замовлення (в подальшому заявка), яка є невід`ємною частиною даного договору і має юридичну силу, навіть якщо вона отримана або передана за допомогою факсимільного зв`язку, або електронною поштою.

Згідно з пунктом 1.2 договору виконавець має право залучати для виконання своїх зобов`язань за цим договором третіх осіб (перевізників), залишаючись при цьому відповідальним за дії цих осіб як за свої власні.

Зі змісту заявки від 31.10.2019 №1 до вищевказаного договору сліду, що ставка (ціна) фрахта становить станом на час завантаження автомобіля 2870 євро. Вказано прізвище водія ОСОБА_1 та інформацію про автомобіль - МАН НОМЕР_3 / НОМЕР_2 .

Транспортною накладною CMR від 06.11.2019 б/н підтверджується, що послуги з перевезення здійснювалися автомобілем МАН НОМЕР_3 / НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки транспортної компанії «Даора» від 11.11.2019 №11/11-4 вартість доставки вантажу автомобілем НОМЕР_3 / НОМЕР_2 з Італії, 40069 Zola Predosa (ВО) в Україну, м.Київ складає 79 362,00 грн., зокрема Zola Predosa (ВО) - п/п Чоп - 50 000,00 грн. (в тому числі разом з транспортними витратами та розвантажувально-навантажувальними роботами в розмірі 500,00 грн.) та п/п Чоп - м.Київ - 25 243,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20% - 686,50 грн.), що відповідає сумі, вказаній в рахунку на оплату від 11.11.2019 №246 за надані транспортні послуги.

Митним законодавством не визначено вид доказів, яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом підтвердження розміру витрат на перевезення імпортованих товарів і суд не встановив жодних суперечностей в наданих позивачем документах на підтвердження транспортних витрат.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 07.05.2020 у справі №400/2922/18 та від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, який дійшов правового висновку, що, оскільки МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Не заслуговують на увагу суду зауваження митного органу про те, що надана позивачем для митного оформлення декларація країни відправлення не містить печаток уповноважених митних органів та штрих-кодів, які б свідчили про здійснення декларування у електронному вигляді, оскільки правила оформлення такої декларації встановлюються уповноваженими органами такої країни та їх дотримання митними органами цієї країни не залежить від позивача. Крім того, яким чином вказана обставина впливає на визначення митної вартості імпортованого позивачем товару митний орган в оскаржуваному рішенні не вказав.

До того ж що відповідно до пункту 7 частини третьої статті 53 МК України копія митної декларації крани відправлення (за наявності) подається до митного органу декларантом у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Не відповідає дійсності твердження митного органу про те, що надані позивачем для митного оформлення документи містять розбіжності щодо ваги товару, ввезеного в Україну. Спростовуючи наведене суд зазначає, що в декларації країни відправлення від 06.11.2019 №ІТ 6, в електронній митній декларації від 11.11.2019 №UA 100010/2019/360499, в заявці на перевезення від 31.10.2019 №1, в транспортній накладній CMR від 06.11.2019 б/н вказано однакову вагу товару - 21 429,30 кг. При цьому відповідачем не зазначено, яким чином вказана обставина впливає на митну вартість товару.

При цьому суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 у справі №815/5791/17.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що надані позивачем митному органу разом із митною декларацію від 11.11.2019 №UA 100010/2019/360499 документи та на його вимогу додаткові документи підтверджують заявлену ним митну вартість товарів і обраний метод її визначення за ціною контракту, тому у митного органу не було підстав для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною контракту, а за іншим методом.

За наведених обставин оскаржуване рішення про коригування митної вартості є протиправним та підлягає скасуванню судом.

Відповідно до пункту частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зважаючи на висновок про протиправність оскаржуваного рішення і необхідність його скасувати, тоді як позивач просить лише скасувати його, суд, керуючись вищевказаною правовою нормою уважає за доцільне відповідно до частини другої статті 9 КАС України вийти за межі заявлених позовних вимог і визнати це рішення протиправним і скасувати його.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки станом на час прийняття цього рішення у митного органу були відсутні передбачені частиною шостою статті 54 МК України підстави для його прийняття, то дії митного органу з прийняття цього рішення також визнаються протиправними.

Водночас вимога позивача про зобов`язання відповідача визнати заявлену ним митну вартість товарів в розмірі 10048,62 євро, зазначену в митній декларації від 11.11.2019 №UA100010/2019/360499 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Враховуючи те, що визнання протиправним і скасування судом рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості від 11.11.2019 №UA10000/2019/000436/2, вже призведе до відновлення порушеного права позивача, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача визнати заявлену ним митну вартість товарів в розмірі 10048,62 євро, зазначену в митній декларації від 11.11.2019 №UA100010/2019/360499.

Відтак, позовні вимоги є частково обґрунтованими, тому підлягають до часткового задоволення судом.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» (02105, м. Київ, вул. Тампере, буд. 5, оф. 301; )задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Київської міської митниці ДФС по прийняттю рішення про коригування митної вартості товарів від 11.11.2019 № UA 10000/2019/000436/2.

Визнати протиправним і скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 11.11.2019 № UA 10000/2019/000436/2.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» (02105, м. Київ, вул. Тампере, буд. 5, оф. 301; ) за рахунок бюджетних асигнувань Київська митниця Держмитслужби 03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8-А; код ЄДРПОУ ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2676,00 грн. (дві тисячі шістсот сімдесят шість гривень 00 коп.)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу .

Суддя А.С. Мазур