Справа № 821/585/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 821/585/18
Головуючий І інстанції Гомельчук С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року (м. Одеса, дата складання повного тексту ухвали 16.12.2020р.) про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року по справі за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із позовом до Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішень, а саме:

- рішення від 15.08.2016р. про застосування штрафних санкцій з ЄСВ у сумі 3410,37 грн.;

- вимогу про сплату боргу від 15.08.2016р. №Ф- на суму 42214,73 грн.;

- вимогу про сплату боргу від 10.07.2017р. №Ф-145-17 на суму 38268,99 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року позов ФОП ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправними рішення Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 15.08.2016р. без номеру про застосування штрафних санкцій з єдиного соціального внеску в сумі 3410 грн. 37 коп., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.07.2017р. №Ф145-17 на суму 38268 грн. 99 коп. У задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.08.2016р. №Ф- на суму 42214 грн.73 коп. - відмовлено.

Вказане рішення суду 1-ї інстанції набрало законної сили 09.10.2019 року на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019р.

25.05.2020 року до суду 1-ї інстанції від позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення окружного суду від 27.07.2018р.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 року вказана заява ФОП ОСОБА_1 залишена без задоволення.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року відмовлено у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності.

04.12.2020 року до суду 1-ї інстанції від позивача надійшла повторна заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення окружного суду від 27.07.2018р., в якій останній, посилаючись на вимог ст.382 КАС України, просив зобов`язати ДПС України, ГУ ДПС у Херсонській області, АР Кримта м.Севастополі та Генічеське ОДПІ ГУ ДПС у Херсонській області подати до суду 1-ї інстанції відповідний звіт про виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27.07.2018р. та направити до ГУ Державного казначейської служби України в Херсонській області висновок про повернення на його р/рахунок надмірно сплачених коштів по ЄСВ.

В обґрунтування зазначеної заяви заявник зазначив, що після набрання законної сили рішенням суду від 27.07.2018р., він неодноразово звертався до Генічеської ДПС України ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м.Севастополі (правонаступник відповідача) з листами від 27.01.2020р. (вх. №2053), від 04.03.2020р. (вх. №9504/6), в яких просив повернути йому суми ЄСВ, у зв`язку із блокуванням його р/рахунків, перерахованих 14.12.2017р. в сумі 42395,89 грн. на виконання скасованих судом протиправних рішення та вимоги. Проте, відповідач своїми листами від 07.02.2020р. (вих. №427/ФОП/21-22-52-05-22) та від 30.03.2020р. (вих. №1283/ФОП/28-22-52-14) відмовив у поверненні цих коштів позивачу. Позивач вважає такі відмови податкового органу такими, що свідчить про невиконання рішення суду по справі №821/585/18, у зв`язку із чим, просив суд встановити судовий контроль за його виконанням.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у заяву ФОП ОСОБА_1 в порядку ст.382 КАС України - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції, ФОП ОСОБА_1 29.12.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, просив скасувати цю ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року та встановити судовий контроль за рішенням від 27.07.2018р.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.01.2021р. вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021р. відрито апеляційне провадження по даній справі.

04.02.2021 року матеріали даної справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021р. справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно із п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оскаржувану ухвалу суду 1-ї інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, постановляючи ухвалу про залишення без задоволення повторної заяви позивача від 04.12.2020 року, суд 1-ї інстанції, посилаючись на приписи ст.382 КАС України, виходив з передчасності, а також відсутності необхідності та достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року.

Колегія суддів, уважно дослідивши матеріали справи, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на процесуальному законі, з огляду на наступне.

Так, як вбачається зі змісту вказаного вище рішення окружного суду від 27.07.2018 року, ухваленого за результатами розгляду справи №821/585/18, предметом розгляду даної справи була правомірність 2-х вимог та рішення відповідачів, якими позивачу було незаконно збільшено грошове зобов`язання зі сплати ЄСВ.

Як вже зазначалося вище, наведеним рішенням суду було скасовано рішення податкового органу від 15.08.2016р. б/н та вимогу від 10.07.2017р. №Ф145-17, а другу вимогу від 15.08.2016р. №Ф- було вирішено вважати такою, що відкликана податковим органом, а тому у задоволенні позову у цій частині судом було відмовлено.

Водночас, необхідно звернути увагу на те, що питання повернення сум ЄСВ, сплачених позивачем на виконання оскаржених вимог та рішення, судом при ухваленні рішення по справі №821/585/18 фактично не вирішувалось.

Так, як загально відомо, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI.

Як слідує зі змісту положень п.2 ч.1 ст.1 вказаного Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог ч.13 ст.9 цього ж Закону №2464-VI, суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, ст.ст.9,11 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розроблено «Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів», який був затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016р. №6.

Вказаний Порядок №6 визначає процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску.

Як визначено п.3 вказаного Порядку №6, надміру сплачені суми єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на відповідний рахунок 3719 понад нараховані суми єдиного внеску на таку дату (крім сум авансових платежів, граничний строк сплати яких не настав, сплачених відповідно до абз.2 ч.8 ст.9 Закону); помилково сплачені суми єдиного внеску - суми Коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного Платника; рахунок 3719 - відповідні небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування», відкриті в органах Державної казначейської служби України.

Повернення ж таких Коштів здійснюється у випадках: 1)надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

При цьому, згідно із п.6 цього ж Порядку, повернення Коштів здійснюється на підставі заяви Платника про таке повернення.

А відповідно до п.7 Порядку №6, у разі надходження Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719, як то має місце в рамках даного юридичного спору, підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж 10 робочих днів з дати реєстрації Заяви проводить перевірку наданої Платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках: 1) невідповідність Заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; 2) недостовірність викладеної у Заяві Платника інформації; 3) подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; 4) наявність у Платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі Ж відмови в задоволенні Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 Платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

Отже, системний аналіз наведених вище норм діючого законодавства свідчить про те, що скасування рішенням суду вимог/рішень органу доходів і зборів по сплаті ЄСВ не являється безумовною підставою для повернення сум, які сплачені на виконання скасованої вимоги/рішення. Такий висновок підтверджується необхідністю подання заяви платником про повернення сплачених коштів, а також наявністю в органу доходів і зборів права на залишення відповідної заяви без задоволення із зазначенням причин відмови, яка в подальшому може бути оскаржена в адміністративному та/або судовому порядку.

Так, як визначено статтею 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як вбачається зі змісту вимог ч.1 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Дійсно, відповідно до приписів ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, інститут судового контролю за виконанням судового рішення спрямований на забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Разом з тим, з аналізу вищезазначеної норми процесуального закону слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення фактично є правом суду, а не обов`язком і, в свою чергу, має застосовуватися у виключних випадках, зокрема, коли судове рішення тривалий час умисно (т.б. без поважних причин) взагалі ніяким чином не виконується.

Разом з тим, згідно із ч.4 ст.372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на вищенаведені норми законодавства, суд зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які данні (доказ), які підтверджували факт звернення позивача до органу державної виконавчої служби із відповідною заявою про примусове виконання судового рішення відповідачем, як боржником.

Зобов`язання ж суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Враховуючи наведені обставини та норми законодавства, а також той факт, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року по справі №821/585/18 не було встановлено для відповідачів обов`язку повернути позивачу суми ЄСВ, сплачені ним на виконання скасованих вимог та рішення органів доходів і зборів, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність обставин, які б свідчили про факт невиконання відповідачами рішення суду по справі №821/585/18, у зв`язку із чим, підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, ухваленого за результатами розгляду наведеної справи на даний час відсутні.

Більш того, приписам ч.1 ст.382 КАС України кореспондують положення п.1 ч.6 ст.246 КАС України та пп. "ґ" п.4 ч.1 ст.322 КАС України, згідно з якими, в резолютивній частині рішення суду 1-ї інстанції чи постанови апеляційної інстанції може бути встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду 1-ї інстанції звіту про виконання рішення/постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття рішення/постанови у справі. Такий контроль здійснюється шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення до суду першої інстанції, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Аналізуючи наведені вище процесуальні норми, судова колегія, як суд 1-ї інстанції, дійшла висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині і повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття судового рішення у справі.

Проте, як видно зі змісту вказаного вище судового рішення, окружний суд під час прийняття рішення від 27.07.2018 року не встановив судового контролю за виконанням рішення відповідачем, оскільки ст.382 КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Одночасно суд звертає увагу й на ту обставину, що позивач в своїй позовній заяві не просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

При цьому, одночасно судова колегія вважає за необхідне зазначити, що вказаний висновок цілком узгоджується і з правовою позицією, наведеною в постанові Пленуму ВАС України №3 від 13.03.2017р. «Про огляд практики застосування адміністративними судами ст.267 КАС України», додатковою постановою Верховного Суду від 31.07.2018р. по справі №235/7638/16-а та правову позицію Великої Палати Верховного Суду по справі №800/592/17.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції, в даному випадку, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність належних і достатніх підстав для задоволення повторної заяви позивача про зобов`язання податкового органу подати звіт про виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах вимог заяви та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,309,311,315,316,320,321,322,325,328,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20.04.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло