Справа № 520/2368/21
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

19 квітня 2021 р. справа № 520/2368/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, у якому, з урахуванням клопотання від 01.04.2021, просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2019, податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2019, податкову вимогу № 100750-59 від 17.05.2019.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з огляду на пряму вказівку Податкового кодексу України позивач мав законне очікування, що сума прощеної АТ «УКРСИББАНК» заборгованості не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Не прийнявши спеціальний закон, передбачений пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України, держава допустила невиправдане втручання у права позивача. З огляду на вищезазначене, як вважає позивач, сума прощеного основного боргу - 33 812,19 швейцарських франків, що складає 760 678,86 гривень, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу згідно з пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 ПК України.

Відповідачем надано відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що з метою здійснення контролю за дотриманням вимог Податкового кодексу України в частині оподаткування доходів, було проведено аналіз податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, та встановлено виплату установою банку АТ «УКРСИББАНК» () доходу ОСОБА_2 за ознакою доходу «126» у розмірі 760 678,96 грн. Враховуючи вищевикладене, платником податків ОСОБА_1 занижено загальний річний оподатковуваний дохід за 2015 у сумі 759 178,96 грн, чим порушено пп. 164.1, пп. 164.2.17 «Д» п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168 ПК України, на підставі чого і прийнято оскаржувані рішення.

Суд наголошує, що вимога представника відповідача, що міститься в прохальній частині відзиву на позовну заяву, про розгляд справи у загальному позовному провадженні, не носить характеру процесуального документу, оскільки чинний КАС України визначає, що є заявою, клопотанням та запереченням.

Так, статті 166 та 167 КАС України містять чіткі вимоги до форми та змісту заяви, клопотання і заперечення. Проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що вимога, яка міститься у відзиві за правовою природою не є ані клопотанням, ані заявою, ані запереченням.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КАС України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Суд наголошує, що оскільки зазначена вимога, заявлена представником відповідача у відзиві на позов, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 167 КАС України, то вона залишається без розгляду.

Повернення в даному випадку виконати фактично неможливо, оскільки зазначена вимога міститься в процесуальному документі - відзиві на позов.

Позивачемподана відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що відповідач в відзиві на позовну заяву не дає жодної правової оцінки, жодних заперечень щодо тих обставин (фактичних та юридичних), якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Правом надати заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено, що 15 вересня 2006 року між АКЦІОНЕРНИМ КОМЕРЦІЙНИМ ІННОВАЦІЙНИМ БАНКОМ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

09 червня 2015 року АТ «УКРСИББАНК» прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 , що станом на 09.06.2015 становить 33 904.32 (тридцять три тисячі дев`ятсот чотири) швейцарських франків 32 сантимів, а саме: суми основного боргу - 33 812,19 швейцарських франків, що складає 760 678,86 гривень по курсу НБУ станом на 09.06.2015; суми процентів - 93,13 швейцарських франків, що складає 2 072,76 гривень по курсу НБУ станом на 09.06.2015.

Про вказане рішення позивача повідомлено у формі повідомлення про анулювання боргу від 09.06.2015 вих.№ 31-4-71/145. У вказаному повідомленні банківська установа повідомила позивача також і про те, що відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, та йому необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п.16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України.

Контролюючим органом проаналізовано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, надану ОСОБА_1 до контролюючого органу та виявлено недостовірність даних, а саме: відповідно податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік (№ від 04.05.2016) сума доходів, які включаються до загального річного оподатковуваного доходу становить 17 740,0 грн., в тому числі: дохід нарахований у формі заробітної плати - 16 240,0 грн., та інші доходи - 1 500,0 грн.

На письмовий запит ГУ ДПС від 10.11.2017 № 5069/Ж/20-40-13-09-26 щодо надання пояснень та їх документального підтвердження на виявлені контролюючим органом недостовірні дані у поданій ОСОБА_1 податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, позивачем відповідь не надано (до суду надано докази направлення запиту платнику податків засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке у зв`язку із закінченням терміну зберігання повернуто до Г`У ДПС).

АТ «УКРСИББАНК» () на запит ГУ ДПС від 01.03.2018 № 7900/10/20-40-13-09-21 надано відповідь від 11.05.2018 № 14-2-02/27223, в якій банк підтвердив інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів ОСОБА_1 , що у 2015 році у повному обсязі відображено у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (формою №1 ДФ) за ознакою доходу „126". Доходи нараховані у вигляді основної суми боргу (кредиту), анульованого кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу згідно вимог пп. 164.2.17 „д" п. 164.2 ст. 164 ПК України та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1ДФ.

Контролюючим органом на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75,1 ст. 75, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 ПК України, наказу від 27 лютого 2019 № 1504, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Копію наказу від 27.02.2019 № 1504 „Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , письмове повідомлення від 28.02.2019 № 2276/Ж/20-40-13- 05-16 про дату початку та місце проведення перевірки та повідомлення з питання підписання та отримання матеріалів документальної позапланової невиїзної перевірки від 28.02.2019 № 2278/Ж/20-40-13-05-16 направлено позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу - АДРЕСА_2 . Поштове направлення з вказаними вище документами повернуло на адресу контролюючого органу за закінченням встановленого строку зберігання.

Результати документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 було оформлено актом № 689/20-40-13-05-08/ НОМЕР_1 від 07.03.2019. Документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення платником податку - фізичною особою ОСОБА_1 : пп. 164.1. пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164. пп. 168.1.3 п. 168.1 ст. 168. п. 179.7 ст. 179 ПК України, у результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік у сумі 151 366,79 грн; п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України - встановлено заниження військового збору за 2015 рік у сумі 11 387.68 грн. На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2019, податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2019, а в подальшому винесено податкову вимогу № 100750-59 від 17.05.2019.

Доказів адміністративного оскарження вищевказаних рішень до суду не надано.

Не погоджуючись із такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень Податкового кодексу України в частині обов`язку позивача сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір внаслідок прощення йому суми кредиту банківською установою у 2015 році.

Зокрема, сторонами не заперечувалось, що податкові зобов`язання за вказаними платежами позивачу донараховано на суму основного боргу - 33 812,19 швейцарських франків, що складає 760 678,86 грн по курсу НБУ станом на 09.06.2015 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі приписи норм законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовдносин.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором. Тому, база оподаткування повинна бути визначена тільки з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Вказана правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 31 серпня 2018 року у справі №826/3684/17.

Згідно з підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Як встановлено судом, банк повідомив позивача про необхідність самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, а також відобразити суму основного прощеного боргу, утім, позивачем такі дії вчинено не було, доказів протилежного до суду не надано.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Пунктом 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (підпункт 1.1 пункт 161 підрозділу 10 Кодексу), тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Суд зазначає, що сума прощеного позивачу основного боргу по кредитному договору становить 760678,96 грн, тобто перевищує 50% мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня звітного року (станом на 01.01.2015 розмір мінімальної з/п становив 1218,00 грн.), а отже є його доходом, який, згідно з пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України у відповідній редакції, підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і з суми такого доходу позивач зобов`язаний сплатити військовий збір.

Відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем у межах повноважень, у порядку та у спосіб, що встановлені законом, а тому у суду відсутні підстави для їх скасування.

Проведеним судовим розглядом також не встановлено порушення відповідачем процедури проведення перевірки, що могло б слугувати самостійною підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Позовна вимога щодо скасування податкової вимоги, що фактично заявлена як похідна від вимог про скасування податкових повідомлень-рішень, також задоволенню не підлягає. Судом не встановлено невідповідності оскаржуваної податкової вимоги статті 59 ПК України.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін, у тому числі правова позиція позивача щодо доповнення ПК України нормами, які набрали чинності поза межами періоду, у якому виникли спірні правовідносини, є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і податкової вимоги - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 19 квітня 2021 року.

Суддя О.Г. Котеньов