Справа № 160/15798/20
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.02.2020 №Ф-6407-53У на суму 29'293грн.44коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що контролюючий орган безпідставно визначив їй зобов`язання зі сплати єдиного внеску, оскільки з 2003 року підприємницьку діяльність вона не здійснювала та не отримувала доходу за таку діяльність. У період з 11.05.2017 по 10.04.2019 перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , що підтверджено відповідними записами у трудовій книжці, довідкою та інформацією з Пенсійного фонду України, а отже сплачувала заявлену суму єдиного внеску через роботодавця. Позивач відмічає, що податкову вимогу від 20.02.2020 № Ф-6407-53У від ГУ ДПС у Дніпропетровській області вона не отримувала.
Ухвалою суду від 30.11.2020 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання і відкрито провадження у справі.
30.12.2020 відповідачем надано відзив (вх. № 8736/20), в якому він просив відмовити у задоволенні позову, враховуючи той факт, що згідно з інтегрованих даних ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) з 14.09.2001 року по 12.10.2020 рік перебувала на обліку у ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Дніпровська ДПІ (Дніпровський район), як фізична особа - яка займається професійною діяльністю, що підтверджується копією даних з ідентифікаційних даних податкового блоку. Позивач, будучи фізична особа - яка займається професійною діяльністю добровільно продовжувала бути зареєстрованою як фізична особа, яка займається професійною діяльністю з усіма правами та обов`язками. Відповідач зазначає, що твердження позивача стосовного того, що вона не отримувала дохід від професійної підприємницької діяльності та взагалі не здійснювала підприємницьку діяльність,- не є підставою для несплати єдиного внеску, оскільки суперечить приписам п.2 ч.1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464).
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши наявні докази, при розгляді справи суд виходить з наступного.
Станом на 20.02.2020 в інтегрованій картці платника єдиного соціального внеску за 2018 - 2020 роки ОСОБА_1 відображена недоїмка у розмірі 29'293грн.44коп.:
за 2017 рік - 8 448,00 грн.;
за 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 - 2'457грн.18коп.;
за 2 квартал 2018 року по строку 19.07.2018 - 2'457грн.18коп.;
за 3 квартал 2018 року по строку 19.10.2018 - 2'457грн.18коп.;
за 4 квартал 2018 року по строку 21.01.2019 - 2'457грн.18коп.;
за 1 квартал 2019 року по строку 19.04.2019 - 2'754грн.19коп.;
за 2 квартал 2019 року по строку 19.07.2019 - 2'754грн.19коп.;
за 3 квартал 2019 року по строку 21.10.2019 - 2'754грн.19коп.;
за 4 квартал 2019 року по строку 20.01.2020 - 2'754грн.19коп.
На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів ГУ ДПС у Дніпропетровській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.02.2020 №Ф-6407-53У на суму 29'293грн.44коп.
Позивач вказує, що про винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6407-53У від 20.02.2020 вона дізналася наприкінці вересня 2020 від Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (місто Дніпро) вже після арешту її банківського рахунку, на який перераховувалась заробітна плата. На своє звернення 09.10.2020 р. поштовим листом отримала постанову про відкриття виконавчого провадження Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (місто Дніпро) № 630766649 від 21.09.2020 про примусове виконання вимоги №Ф-6407-53У від 20.02.2020 з супровідним листом та копію заяви про примусове виконання від 11.08.2020.
Відповідачем надано суду докази того, що поштове відправлення, яким на адресу позивача надсилалася оскаржувана вимога, повернуто адресанту 17.04.2020 за закінченням терміну зберігання, що підтверджується копіями корінця вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску та копією документу, що підтверджує вручення/надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення платнику податків вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.
За таких умов суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовується факт того, що позивач не була ознайомлена з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6407-53У від 20.02.2020.
Також суд зазначає, пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується зокрема на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком б до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
На виконання вимог ч.4 ст.25 Закону України №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Відповідно до п.5 розд. VI Інструкції №449, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
12.10.2020 позивач звернулась до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про припинення підприємницької діяльності.
29.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДПС України у Дніпропетровській області із заявою, в якій просила списати суму недоїмки нарахованої за податковою Вимогою про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 20.02.2020 №Ф-6407-53У та усі нараховані недоїмки за період з 01.01.2017 року по 12.10.2020 посилаючись на те, що в 2003 році вона зверталася з заявою про припинення підприємницької діяльності та саме з цього року не вела підприємницької діяльності і була впевнена, що ФОП закрито. Разом з тим, переєстрацію у 2004 році вона не проходила. Зауважила, що податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-6407-53У від 20.02.2020 не отримувала.
У відповідь на свою заяву, позивач отримала лист від ГУ ДПС у Дніпропетровській області про надання інформації № 106081/04-36-04-13 від 09.11.2020, в якому йдеться про відсутність підстав для проведення камеральної перевірки стосовно списання заборгованості з єдиного внеску за період з 01.01.2017 по 03.06.2020, так як не виконано умови передбачені п. 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, строк виконання яких - до 01.09.2020, тобто останній день - 31.08.2020. Позивач звертає увагу, що ФОП ОСОБА_1 не подано звітність по єдиному внеску за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, а заяву щодо списання заборгованості з єдиного внеску подано з порушенням встановлених строків - 29.10.2020 та припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності 12.10.2020.
Не погодившись з прийнятою вимогою про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом №2464-VI.
Статтею 2 Закону №2464-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (абзаци 2 та 7 частина перша статті 5 Закону № 2464-VI).
Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464-VI, зокрема, абзацом 3 частини 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесені зміни до Закону України № 2464-VI, що діють з 01 січня 2017 року, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Так, з 01.01.2017 єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, при цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Крім того, з прийняттям Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2018, зокрема, щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.
З 01 січня 2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI).
Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абзаци 1, 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI).
Таким чином, фізичні особи-підприємці, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правовое врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, при вирішенні питання врегулювання таких суспільних відносин у справі №440/2149/19 сформулював правовий висновок у постанові від 04.12.2019 , відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Позивач, згідно наданих доказів, перебувала у трудових відносинах з 11.05.2017 до 10.04.2019 з працедавцем ФОП ОСОБА_2 та розмір сплачуваного ЄСВ був не нижче розміру мінімального страхового внеску за застраховану особу - позивача, що підтверджується довідками про розмір таких відрахувань за 2017 - 2019 роки.
Крім цього, суд звертає увагу на те, що 03 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13 травня 2020 року N 592-IX "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі -Закон №592-IX), відповідно до положень якого розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI доповнено пунктом 9-15.
Так, згідно з абзацами першим та другим пункту 9-15 Закону №2464-VI (у редакції Закону №592-IX) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом №592-IX з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом №592-IX, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом №592-IX, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом №592-IX. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.
Даний закон також свідчить про волю законодавця до врегулювання невизначеності питання нарахування єдиного внеску та звільнення платників від наслідків такої невизначеності.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що контролюючим органом не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності нарахування ЄСВ позивачу у загальному розмірі 29'293грн.44коп.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, та з системного аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, у зв`язку із чим позовні вимоги.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення, суд, окрім іншого, має вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при подачі даної позовної заяви був сплачений судовий збір у сумі 840грн.80коп., що підтверджується квитанцією від 24.11.2020 № 29608739.
Таким чином, позивачу підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Дніпропетровській області в сумі 840грн.80коп.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 258, 262, 295 КАС України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-6407-53У від 20.02.2020 на суму 29'293грн.44коп. винесену Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області скасувати борг (недоїмку) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 , нарахований за період з 01.01.2017 по 03.06.2020.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова