Справа № 500/917/21
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/917/21

19 квітня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Апарату Верховної Ради України (надалі, відповідач), в якому просив зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 100 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 30.08.2019 по день фактичного розрахунку із виплати належних сум заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку із достроковим припиненням повноважень Верховної Ради України (УІІІ скликання) відповідно до Указу Президента України №303/2019 від 21.05.2019 та усіма зумовленими ним політико-правовими процесами, трудовий договір між позивачем та відповідачем був припинений, проте компенсацію за невикористану відпустку останній не виплатив. Крім цього, позивач вважає, що оскільки компенсація невикористаної відпустки була неправомірно невиплачена, то у відповідності до ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою суду від 09.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Вказану ухвалу суду відповідач отримав 12.04.2021, що підтверджується підписом представника відповідача на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача 13.04.2021 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що помічники - консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах. Це кореспондується зі змістом статті 1.1 Положення про помічника-консультанта народного депутата, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 № 379/95-ВР. Просить врахувати, що виділення бюджетних коштів для здійснення виплати помічникам-консультантам народного депутата компенсації за невикористану щорічну відпустку поза прийнятих кошторисом сум не віднесено до компетенції відповідача.

Частиною п`ятою ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки клопотань у розумінні вказаної статті до суду не надходили, розгляд даної справи здійснюється за наявними у ній матеріалами.

Крім цього, у зв`язку із перебуванням головуючої судді на лікарняному у період з 12.04.2021 по 16.04.2021,розгляд даної справи здійснюється судом у перший робочий день 19.04.2021.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження від 27.04.2016 №916-к позивач був зарахований на посаду помічника - консультанта народного депутата України Юрика Т.З. на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу".

Розпорядженням Першого заступника керівника Апарату Верховної Ради України №1500-к від 11.05.2016 позивача переведено на посаду помічника консультанта народного депутата України без поширення дії Закону України "Про державну службу".

Розпорядженням від 27.08.2019 № 1305-К позивача звільнено з займаної посади 29.08.2019 у зв`язку із закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України).

У відповідності до вказаного Розпорядження, основна відпустка позивача становить 100 календарних днів. Така ж інформація зазначена у довідці №20-26/2712, виданої Апаратом Верховної Ради України 25.09.2019.

Зі змісту листа Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України №20-12/2760 від 30.09.2019 вбачається, що відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України" всі виплати помічникам-консультантам виплачуються у межах загального фонду, який встановлюється народному депутату України. В той же час, зазначено, що у зв`язку з відсутністю економії фонду оплати праці помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_1 , компенсація за невикористану відпустку не виплачувалась. Крім цього, з вказаним листом надіслано довідку про заробітну плату помічника-консультанта та довідку про кількість календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що умови діяльності та особливості регулювання трудових відносин, оплата праці помічника-консультанта народного депутата України, визначені ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" і "Положенням про помічника-консультанта народного депутата України", затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995р. №379/95-ВР (надалі, Положення).

Частиною першою ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" передбачено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Згідно частини третьої ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України", помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

Помічники-консультанти народного депутата перебувають у штаті державних підприємств, установ, організацій або за заявою народного депутата прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до виконавчих комітетів відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі до секретаріатів міських рад.

Помічники-консультанти народного депутата, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Помічник-консультант народного депутата звільняється з попереднього місця роботи в порядку переведення в зазначений у його заяві і поданні народного депутата строк.

Народний депутат самостійно визначає кількість помічників-консультантів, які працюють за строковим трудовим договором на постійній основі, за сумісництвом і на громадських засадах у межах загального фонду, який встановлюється йому для оплати праці помічників-консультантів Постановою Верховної Ради України; здійснює їх підбір, розподіляє обов`язки між ними та здійснює особисто розподіл місячного фонду заробітної плати помічників-консультантів.

Згідно з положеннями ст.ст. 21-49 Кодексу законів про працю України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути укладеним, на невизначений строк; на визначений строк, який встановлюється за погодженням сторін; на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір може укладатися на будь-який строк, визначений за погодженням сторін.

Системний аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що строковий трудовий договір це угода, яка визначає взаємні права та обов`язки сторін, основна частина яких регулюється загальним законодавством про працю, інша частина спеціальним або колективним договором, угодою сторін. У трудовому договорі воля працівника відображається у формі його письмової заяви, а воля роботодавця у формі наказу чи розпорядження про зарахування такого працівника на посаду.

Водночас, згідно частини сьомої ст. 1.1 Положення про помічника-консультанта народного депутата України" ( надалі Положення) помічники-консультанти, які працюють у місті Києві за строковим трудовим договором на постійній основі, можуть прикріплюватися для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Частина восьма ст. 1.1 Положення визначає, що помічник-консультант народного депутата України у своїй роботі керується Конституцією України, законодавством України, а також цим Положенням.

У відповідності до частини першої ст. 4.1. Положення, розмір загального фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України встановлюється Верховною Радою України.

За правилами частини першої та третьої статті 4.4 Положення помічнику-консультанту народного депутата України, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено інше.

За наявності підстав помічнику-консультанту народного депутата України, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, надаються додаткові відпустки, передбачені статтею 4 Закону України "Про відпустки".

Щодо застосування норм Кодексу законів про працю України (надалі, КЗпП України) та Закону України "Про відпустки", суд зазначає, що з правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 07.05.2002 року № 8-рп/202 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) правове регулювання Конституцією України (254к/96-ВР) та спеціальними законами України статусу, посадових осіб (частина перша статті 9 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII) (3723-12) слідує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

За наведених обставин, до правовідносини у сфері проходження патронатної служби і, які стосуються виплати компенсації за невикористану відпустку помічнику-консультанту народного депутата України підлягають застосуванню відповідні норми КЗпП України та Закону України "Про відпустки".

Державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначені Законом України "Про відпустки" від 15.11.1996 року № 504/96-ВР (далі-Закон № 504/96).

Згідно із частиною третьою ст. 2 Закону № 504/96, право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до частини першої ст. 24 Закону № 504/96, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому, тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні (частина перша ст. 24 Закону № 504/96).

Положення частин першої та четвертої Закону № 504/96 кореспондуються із положеннями частин першої та четвертої ст. 83 КЗпП України.

За бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку, чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки (ст. 3 Закону № 504/96)

У наведеному контексті, суд вважає, що виплата роботодавцем грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку при звільненні з роботи не може ставитись в залежність від наявності фонду оплати праці та є однією із основних державних соціальних гарантій працівників, закріпленою на законодавчому рівні.

При цьому, підставою виплати помічнику-консультанту народного депутата України грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, є звільнення особи з вказаної посади.

Крім цього, згідно з п.1.1 Положення про Управління справами Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 05.10.2015 №1371, Управління справами є структурним підрозділом Апарату Верховної Ради України, до відання якого входять питання матеріально-технічного і фінансового забезпечення та господарського обслуговування діяльності парламенту.

Згідно із п.10.1 Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 р. № 769 (в редакції розпорядження Голови Верховної Ради України № 734 від 20 листопада 2014 р.), у сфері фінансового та матеріально-технічного забезпечення діяльності Верховної Ради України Апарат (через Управління справами) забезпечує фінансування діяльності Верховної Ради України та її Апарату відповідно до видатків, передбачених кошторисом витрат на реалізацію повноважень Верховної Ради України.

Крім цього, з матеріалів справи слідує, зокрема, з довідки по зарплаті №9-1-15/1043 від 23.09.2019, що нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснювалась Управлінням справами Апарату Верховної Ради України.

Наведене дає підстави вважати, що саме Управління справами Апарату Верховної Ради України є належним відповідачем у справи та всі виплати, які виникають з трудових правовідносин, в тому числі й матеріальна допомога на оздоровлення та грошова компенсація за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, здійснюються ним з загального фонду оплати праці помічників - консультантів народного депутата України, розмір якого щорічно встановлюється Верховною Радою України.

При цьому, відсутність бюджетних призначень на оплату праці не може бути підставою для невиконання вимог закону.

Отже, на думку суду, невикористані позивачем дні основної щорічної відпустки підлягають компенсації. Згідно доказів, що містяться в матеріалах справи, позивач станом на день звільнення мав 100 календарних днів щорічної невикористаної основної відпустки.

Таким чином, суд вважає, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні компенсацію за невикористану відпустку.

Доказів виплати позивачу при звільненні компенсації за невикористану відпустку судом не здобуто та учасниками справи суду не подано.

Щодо позовної вимоги стосовно нарахування та виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Статтею 47 КЗпП України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Так, згідно із ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини першої ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно із п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Як вбачається з листа Управління справами Апарат Верховної Ради України, розмір загального фонду оплати праці помічників - консультантів народного депутата України у 2016-2019 роках становив: січень-березень 2016 - 12218,00 грн., квітень-грудень 2016 - 25076,00 грн., січень-вересень 2017 - 34850,00 грн., жовтень-грудень 2017 - 40000,00 грн., січень-грудень 2018 - 44050,00 грн., січень-грудень 2019 - 48025,00 грн.

Водночас, оскільки позивач звертався до роботодавця стосовно невиплати компенсації за дні невикористаної відпустки безпосередньо після звільнення, що підтверджується наявною у матеріалах справи заявою, суд приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію середнього заробітку з 30.08.2019 по дату прийняття рішення у даній справі.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У цій справі, заперечуючи проти позову, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Верховний Суд України в постанові від 11 липня 2017 року у справі № 2а-1102/09/2670 зазначив, що використане у статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Таким чином, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію за 100 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 30.08.2020 по дату прийняття рішення у даній справі з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2.Зобов`язати Управління справами Апарату Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 100 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки.

3.Зобов`язати Управління справами Апарату Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 30.08.2020 по дату прийняття рішення у даній справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 19 квітня 2021 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач-Апарат Верховної Ради України (місцезнаходження: вул.Грушевського,5, м.Київ 8, 01008 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.