Справа № 160/2105/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2021 року Справа № 160/2105/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
12.02.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 29.10.2020 року.
17.02.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 10.03.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу був наданий строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувшись до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, 08.12.2020 року за № 0400-010303-8/117160 отримав відмову у призначенні пенсії за вислугу років з посиланням на те, що на момент звернення за призначенням пенсії не був звільнений з роботи, яка надавала йому право на пенсію. Посилаючись на протиправність бездіяльності відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.
10.03.2021 року представником відповідача подано письмовий відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що 29.10.2020 року позивач подав заяву про призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки досяг 55-річного віку та мав загальний та пільговий стаж, що дає право на пенсію за вислугу років. Разом з тим, на час звернення позивач продовжував працювати , що не дає йому право на пенсію за вислугу років відповідно до абз. 2 п. 4 ст. 114 Закону України № 1058, оскільки такий вид пенсії призначається при звільненні з роботи. На підставі викладеного у задоволенні позову представник відповідача просив відмовити.
15.03.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача - адвоката Давидова Д.О., що діє на підставі ордеру від 10.02.2021 року, з посиланням на помилковість позиції відповідача, оскільки з 24.09.2020 року позивач фактично звільнений шляхом переведення на роботу за іншою професією з іншим колом обов`язків і ця професія не дає позивачу право на пенсію за вислугу років.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року.
Отже, спір між сторонами виник з підстав неправомірності та необґрунтованості відмови відповідача у призначенні пенсії за вислугу років.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п.2-1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року N2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 року особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Так, згідно з статтею 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.
Відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: а) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України- після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.
Список професій і посад затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 (далі - Список № 583) у відповідності із яким право на пенсію за вислугу років мають в тому числі електромонтери і електромеханіки контактної мережі магістральних залізниць.
Позивач 30.07.2020 року досяг 55 року і як вбачається з відмови у призначенні пенсії №0400-010303-8/117160 від 08.12.2020 року має загальний стаж роботи 37 років 3 місяці 29 днів.
Таким чином, позивач досяг віку та має необхідний пільговий стаж, який дає йому право на пенсію за вислугу років.
Що стосується відмови відповідача через те, що позивач продовжує працювати та не звільнений з роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Пленум Верховного Суду України в п. 31 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», зазначив, що переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.
За загальним правилом, переведення працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації не є підставою для припинення трудового договору, оскільки в даному випадку трудові відносини між працівником та підприємством не припиняються, а тільки змінюються умови трудового договору або однієї з трудових функцій працівника (професії, спеціальності, кваліфікації, посади).
Тож в разі переведення працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації звільнення працівника та прийом на нову посаду не відбуваються.
По підприємству, установі, організації видається наказ (розпорядження) про переведення, і відповідний запис про переведення вноситься в трудову книгу працівника.
Відповідно до наказу № 72/ОС від 22.09.2020 року. з 24.09.2020 року ОСОБА_1 переведений на посаду електромонтера з ремонту повітряних літій електромереж 5-го розряду контактної мережі Миколаївка.
За списком професій і посад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 право на пенсію за вислугу років мають електромонтери і електромеханіки контактної мережі магістральних залізниць.
З 24.09.2020 року позивач переведений на посаду електромонтера по ремонту повітряних ліній електромереж, і ця професія не відноситься до тих, які за Списком № 583 дають право на пенсію за вислугу років.
З огляду на те, що звільнення при переведенні працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві не відбувається, а також враховуючи, що з 24.09.2020 року позивач переведений на іншу роботу, яка не надає йому права на пенсію за вислугу років за Списком № 583, а також приймаючи до уваги, що позивач досяг 55 років та має загальний стаж роботи 37 років 3 місяці 29 днів і пільговий стаж, що дає йому право на пенсію за вислугу років 29 років 1 місяць 23 дні, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.
З огляду на вищевикладене, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що в рамках даного адміністративного спору належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 29.10.2020 року, відповідно до ч. 1 ст. 45 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 908грн., що документально підтверджується квитанцією про сплату № 30723080 від 04.02.2021 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 29.10.2020 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець