Справа № 545/2427/20
Суддя: Путря О. Г.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/2427/20
Провадження № 2-а/545/7/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головоючого судді Путрі О.Г.

при секретарі Кузуб Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону УПП в Полтавській області ДПП Московець СергіяВолодимировича, Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до відповідачів про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.08.2020 року відносно нього складено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки адміністративне правопорушення не скоював ,було порушено процесуальний порядок розгляду адміністративного матеріалу, докази в підтвердження факту вчинення ним правопорушення відсутні .

Відповідач інспектор роти № 4 батальйону УПП у Полтавській області ДПП Московець С.В. направив на адресу суду відзив на позов , вважає позов безпідставним . Вказав, що винесена ним постанова є законною, оскільки своїми діями позивач порушив п. 12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Факт правопорушення, яке вчинив позивач , підтверджується відеозаписом , відзнятим за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI20/20, який є придатним до застосування та може використовуватися як в автоматичному так і в ручному режимі.Також зазначив, що справу правомірно було розглянуто на місці вчинення правопорушення та винесена постанова повністю відповідає вимогам Інструкції. Заявлений розмір судових витрат є неспівмірним із предметом позову. В задоволенні позову прохав відмовити та розгляд справи провести без його участі.

Від представника УПП в Полтавській області ДПП до суду надійшов відзив на позов, в якому остання проти задоволення позову заперечувала, вказала, що

позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій остання наполягала на задоволенні позову. Вказала, що відео на оптичному диску , надане відповідачем, є неналежним доказом, оскільки не підпадає під визначення електронного доказу.

Від представника УПП в Полтавській області ДПП на адресу суду надійшли заперечення, в яких остання вказала, що до відзиву відповідачем додану завірену належним чином копію електронного доказу у паперовій формі, що є належним та допустимим доказом по справі , згідно вимог ст. 99 КАС України. В задоволенні позову прохала відмовити.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сідько С.І. позов підтримала в повному обсязі , прохала його задовольнити.

Представник відповідача - УПП в Полтавській області ДПП протии задоволення позову заперечувала, вважає його безпідставним. Вказала, що позивачем порушені ПДР України, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку , що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав . Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п.5 ч.1 ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

У відповідності до ст.222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, щодо порушень правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача,

якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом .

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.1 ст. 9 КУпАП ,адміністративним правопорушенням ( проступком ) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна ) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законівУкраїни, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Судом встановлено, що 27.08.2020 року інспектором роти №4 батальйону УПП у Полтавській області ДПП Московець С.В. винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 27.08.2020 року о 08-31 год. в м.Полтаві по вул. Європейській,160, керуючи транспортним засобом Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населенному пункті на 26 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Порядок дорожньогоруху на територіїУкраїнивідповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КабінетуМіністрівУкраїнивід 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями).

За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожньогоруху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожнійрух.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих правил.

Згідно вимог п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1ст. 122 КУпАПУкраїни передбачено адміністративну відповідальність за перевищення водіями встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Судовим розглядом встановлено,що факт вчинення правопорушення зафіксовано на прилад TruCam номер № ТС000776 , розгляд справи про адміністративне правопорушення фіксувався за допомогою службової нагрудної відеокамери , яка розміщена на одязі поліцейських.

Що стосується доводів позивача про те, що правопорушення зафіксоване в ручному, а не в автоматичному режимі, суд приходить до висновку, що вони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, - TruCamLTІ 20/20 (серійний номер ТС 000776) , у відповідності до п. 4 ч.2 ст.283 КУпАП, внесені до оскаржуваної постанови.

На долученому відповідачем до матеріалів справи відеозапису з приладу TruCam номер № ТС000776, який був досліджений судом , зафіксовано, що прилад було наведено саме на автомобіль під керуванням позивача ( про що свідчить оптичний приціл ) та чітко видно номерний знак автомобіля.

Принцип роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam виключає можливість заміру іншого автомобіля.

Поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. В самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показчик швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника .

Згідно з наявною в матеріалах справи копією сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року, затверджений тип засобу вимірювальної техніки Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam зареєстровано в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки за № У3197-12.

Можливість використання виробу TruCamLTI 20/20 виробництва LaserTechnologyInc. підтверджена експертним висновком від 27.09.2018 року № 04/02/03/3008, виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому зазначено, що в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечено конфіденційність, цілісність та автентичність зареєстрованих даних .

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17952 від 24.12.2019 р. , виданого ДП « Укрметртестстандарт » Мінекономрозвитку України, чинного до 24.12.2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCamLTI 20/20 № ТС 000776 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі 2 км/год.

Враховуючи викладене, лазерний вимірювач швидкості TruCamLTI 20/20 зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCamLTI 20/20 з серійним номером ТС 000776 пройшов періодичну повірку, сертифікат якої був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та даний прилад може використовуватися в ручному режимі.

Можливість використання приладу TruCamLTI 20/20 в ручному режимі також підтверджується витягом зінструкції по використанню лазерного вимірювача швидкості руху.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на інші електронні носії.

Отже зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

З огляду на встановлені обставини та досліджені докази, суд вважає, що показання приладу TruCamLTI 20/20 з серійним номером ТС 000776 є належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушення п. 12.4 ПДР в розумінні ст.ст. 73-75 КАС України.

Щодо посилання позивача на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCamLTI 20/20 не було належним чином опломбовано та він мав подряпини та потертості, суд приходить до наступного висновку.

З досліджених судом фотознімків, долучених позивачем до матеріалів справи, вбачається, що прилад TruCamLTI 20/20 належним чином опломбований, мається штрих-код та серійний номер приладу ( ТС 000776 ), прилад цілий тріщини чи дефекти корпусу відсутні.

Згідно відомостей із журналу обліку видачі та повернення лазерних вимірювачів швидкості, вбачається, що прилад TruCam , серійний номер ТС 000776 отримав 27.08.2020 р. інспектор ОСОБА_2 та повернув його в цей же день, у графі « стан пломби » мається відмітка « ціла ».

Вищезазначене повністю спростовує доводи позивача про те, що лазерний вимірювач швидкості не опломбований належний чином.

Суд вважає, що невеликі потертості та подряпини корпусу приладу, які виникли в процесі його експлуатації, жодним чином не впливають на результати замірів.

Доводи позивача про порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності в частині винесення спірної постанови на місці зупинки автомобіля позивача, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати таку справу, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, статтею 258 КУпАП визначено перелік правопорушень для фіксації яких не складається протокол, а справи, відносно вказаних правопорушень, розглядаються на місці вчинення правопорушення.

Частиною 2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

За приписами частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.1 розділу).

Пункт 2 Розділу ІІІ Інструкції конкретизує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1-3, 5 статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, інспектором патрульної поліції правомірно винесено спірну постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. (справа №5-рп/2015), яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд вважає необґрунтованими, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст.258 цього Кодексу зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції

розповсюджуються вимоги ч.4 ст.258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Що стосується доводів позивача про невідповідність винесеної постанови вимогам Інструкції № 1395, суд приходить до висновку, що вони також безпідставні, виходячи з наступного.

Статтею 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 „ Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Відповідно до 5 розділу IV Наказу МВС № 1395 від 07.11.2015 року постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі , складається у письмовій формі, або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї інструкції.

Дослідивши оскаржувану постанову суд приходить до висновку, що вона повністю відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, можливість винесення постанови в електронній формі передбачена вимогами чинного законодавства.

Доводи представника позивача про те, щовідео на оптичному диску з лазерного вимірювача , надане відповідачем в підтвердження порушення позивачем ПДР України, є неналежним доказом, оскільки не підпадає під визначення електронного доказу,є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки згідно ст. 7 ЗУ « Про електронні документи та електронний документообіг » від 22.05.2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожен з електронних примірників вважається оригіналом електронного документу.

Матеріальний носій - це лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли, електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документу є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ ( відео-запис ) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документу можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Твердження позивача про неможливість скористатися своїми процесуальними правами, повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні відеозаписами події, з яких вбачається, що інспектором поліції в повному обсязі були роз`яснені ОСОБА_1 його права, клопотань про перенесення розгляду справи від нього не надходило , у розгляді адміністративного матеріалу приймала участь захисник позивача - адвокат Сідько С.І. , яка належним чином забезпечила захист його прав.

Таким чином , позивачем ОСОБА_1 порушено п. 12.4 ПДР України та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно вимог ч.1 ст.77 , ч.1 ст.90 КУпАП , кожна сторона повинна довести ті обставини , на яких грунтуються її вимоги та заперечення , а суд оцінює докази , які є у справі , за своїм внутрішнім переконанням , що грунтується на їх безпосередньому , всебічному , повному та об"єктивному дослідженні. Позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів , які б свідчили про обгрунтованість заявлених позовних вимог . Натомість відповідач, будучи суб"єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову , довів правомірність оскаржуваної позивачем постанови .

Таким чином, суд дійшов висновку,що оскаржувана постанова складена повноважною особою , за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч.1 ст.122 КУпАП, інспектор патрульної поліції при винесенні постанови діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень.

Враховуючи вище викладене, суд вважає , що позовні вимоги є незаконними , необгрунтованими та такими , що не підлягають задоволенню .

Оскільки в задоволення позову відмовлено в повному обсязі, згідно вимог ст.139 КАСУ судові витрати, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи, не підлягають стягненню на його користь.

Керуючись ст. ст. 2,6, 8-10,14,77,246,250, 286 КАСУкраїни, суд,-

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( місце проживання : АДРЕСА_1 ) до інспектора роти № 4 батальйону УПП у Полтавській області ДПП Московець Сергія Володимировича ( службова адреса : Полтавська область Полтавський район с. Розсошенці вул. Кременчуцька , 2-В ), Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП ( юридична адреса : Полтавська область Полтавський район с. Розсошенці вул. Кременчуцька , 2-В ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. Г. Путря