Справа № 509/5389/19
Суддя: Бочаров А. І.
Дата ухвалення: 2021-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/5389/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Овідіополь адміністративну справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

Ніжинського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції в Чернігівській області

про визнання протиправною та скасування постанови Ніжинського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції в Чернігівській області,-

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ніжинського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови Ніжинського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції в Чернігівській області.

В обґрунтування позову останній зазначив, що 20 вересня 2019 року відносно нього поліцейським СРПП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ст. сержантом поліції Топішко М.Г. винесена постанова серії ДП 18 № 397149 від 20 вересня 2019 року, про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень за те, що він 20 вересня 2019 року, на автодорозі «Ніжин - Глухів - Бачівськ», керував вантажним автомобілем «VOLVO FH 12», реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічний стан якого не відповідає вимогам стандартів, а саме: на вітровому склі знаходилась тріщина в зоні роботи склоочисників, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху.

Мотивуючи свою невинуватість у вчиненні означеного вище правопорушення, позивач вказав, що правил дорожнього руху не порушував, так як останні не передбачають такої заборони до керування транспортним засобом, як тріщина у лобовому склі легкового автомобіля. При цьому, як зауважує позивач, оскаржена ним постанова не містить посилань на жодні допустимі та належні докази, на підставі яких поліцейським зроблено висновок щодо вчинення правопорушення. Після складання протоколу відносно позивача, працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 може їхати далі. При цьому він не надав ОСОБА_1 ні копію протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, ні оскаржуваної постанови. Лише 01 жовтня 2019 року позивач рекомендованим листом отримав оскаржувану постанову, у зв`язку з чим просив суд поновити йому строк для її оскарження.

За вказаних обставин, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП 18 № 397149 від 20 вересня 2019 року, провадження по справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач в судове засідання не з`явився, але звернувся до суду із заявою про підтримання позову, який просив розглянути у його відсутність.

Представник відповідача у встановлений судом строк, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, докази по справі, а тому суд керуючись положеннями ч. 5 ст. 77 КАС України приймає рішення на підставі доказів наявних у справі.

З врахуванням положень ст.205 КАС України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 397149 від 20 вересня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та застосоване до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

ОСОБА_1 не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає себе невинним, а оскаржену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскарженою постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки особою, яка її винесла, було встановлено, що ОСОБА_1 20 вересня 2019 року на автодорозі «Ніжин - Глухів - Бачівськ», керував вантажним автомобілем «VOLVO FH 12», реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічний стан якого не відповідає вимогам стандартів, а саме: на вітровому склі знаходилась тріщина в зоні роботи склоочисників, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху.

Разом з тим склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, полягає у керуванні транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Сама собою наявність технічних несправностей не є достатньою підставою для притягнення до відповідальності. Такі технічні несправності обов`язково повинні бути віднесені законом до таких, з якими експлуатація транспортного засобу забороняється.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначений Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Перелік технічних несправностей і невідповідностей вимогам, за яких згідно із законодавством забороняється експлуатація транспортних засобів, визначений у п. 31.4 Правил дорожнього руху.

У відповідності до пп.пп. «а», «в» п. 31.4.7 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів якщо немає передбачених конструкцією транспортного засобу стекол, дзеркал заднього виду; встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість, крім самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю.

Посилання на зазначені технічні несправності в оскаржуваній постанові інспектора відсутні.

Суд звертає увагу на те, що на відміну від тролейбусів і трамваїв, експлуатація яких згідно з п. 31.2 Правил дорожнього руху, забороняється за наявності будь-якої несправності, зазначеної в правилах технічної експлуатації цих транспортних засобів, експлуатація інших транспортних засобів забороняється за наявності технічних несправностей і невідповідностей, що перелічені у п. 31.4 Правил дорожнього руху.

Додатково суд вважає необхідним зазначити, що ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» встановлює також методи контролювання вимог щодо безпечності технічного стану колісного транспортного засобу.

Згідно з п. 7.8.1 вказаного стандарту відповідність вимогам п.п. 6.8.1, 6.8.2, 6.8.4-6.8.6, 6.8.8, 6.8.10-6.8.25 перевіряють візуально та, у відповідних випадках, прикладанням зусилля, приведенням у дію, простукуванням нарізевих з`єднань.

Відповідно до п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Отже, сколи чи тріщини на вітровому склі колісного транспортного засобу заборонені саме у зоні роботи склоочисників.

Відтак, факт наявності тріщин на вітровому склі в забороненій зоні міг бути встановлений інспектором саме шляхом приведення у дію склоочисників та візуального спостереження, як це передбачено п. 7.8.1 ДСТУ 3649:2010.

Разом з тим, оскаржена постанова не містить даних щодо наявності будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, на підставі яких інспектор прийшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Згідно зі ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, є сама оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення. Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові. Як вбачається з матеріалів справи, жодного доказу на підтвердження встановлених поліцейським обставин порушення, не подано.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, саме суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови серія ДП 18 № 397149 від 20.09.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, що стало підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням, та здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності винесення вказаної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачами суду не надано.

На переконання суду сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху, не може розглядатись як доказ вчинення позивачем адміністративних правопорушень за відсутності інших доказів на підтвердження вказаних в ній обставин.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 № 397149 від 20.09.2019 року складена з порушенням вимог статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 9, 14, 61, 72-77, 139, 242-246, 229, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на оскарження постанови Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області серії ДП 18 № 397149 від 20 вересня 2019 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ніжинського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови Ніжинського відділу поліції Головного Управління Національної Поліції в Чернігівській області серії ДП 18 № 397149 від 20 вересня 2019 року - задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 397149 від 20 вересня 2019 року, винесену поліцейським СРПП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ст. сержантом поліції Топішко М.Г., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 1 КУпАП з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 121 ч. 1 КУпАП.

Стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Ніжинського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Чернігівській області (16600, Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Московська, 22).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.І. Бочаров