Справа № 360/4397/20
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року справа №360/4397/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі № 360/4397/20 (головуючий суддя І інстанції Свергун І.О.), складене у повному обсязі 18 січня 2021 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29 вересня 2020 року № 130687, прийняту Державною службою України з безпеки на транспорті відносно позивача; стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. та судові витрати в сумі 2102 грн. (а.с. 1-12).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 63-68).

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що рішенням Старобільського районного суду від 12 листопада 2020 року по справі № 431/3761/20 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП відносно ОСОБА_2 (водій транспортного засобу, який належить на праві власності позивачу) було скасовано, визнано, що в діях водія відсутність склад адміністративного правопорушення.

Крім того, в апеляційній скарзі просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. та судові витрати в сумі 3 153 грн. (а.с. 81-91).

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, а рішення суду першої скасувати, з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 15-16).

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 № 052211 позивач 26.05.1999 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця за № 2 002171 (арк. спр. 17).

Позивачу на праві власності належить автомобіль MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та спеціалізований напівпричіп-самоскид PACTON TXD 339, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 (арк. спр. 18).

Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Луганській області на підставі направлення на рейдову перевірку від 07.09.2020 № 66/0709-20, згідно графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Луганській області у період з 07.09.2020 по 13.09.2020 з 00:00 по 24:00, 09.09.2020 о 20 год. 20 хв. на автошляху Н-26 Чугуїв - Мілове, км 131+900, проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_2 , із напівпричіпом PACTON TXD 339, реєстраційний номер НОМЕР_3 , які згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 належать ОСОБА_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснював перевезення вантажу за маршрутом м. Старобільськ - м. Чугуїв (арк. спр. 56-57).

За результатами проведеної перевірки посадовими особами Управління Укртраснбезпеки у Луганській області складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 236206, довідку № 0003173 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0003143 від 09.09.2020 (арк. спр. 57-58).

Актом від 09.09.2020 № 236206 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом контролюючим органом зафіксовано порушення перевезення вантажу з перевищенням допустимих вагових обмежень, а саме: повна маса транспортного засобу склала 42,18 т при допустимих 40 т; перевищення вагових обмежень на 5,45%, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: абзац 14 частини 1 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (арк. спр. 58).

За висновками акта від 09.09.2020 № 0003143 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 09.09.2020 № 0003173 зафіксовано навантаження на осі: 1) 7,94 т; 2) 11,34 т; 3) 7,86 т; 4) 7,22 т; 5) 7,82 т, повна маса транспортного засобу 42,18 т. Фактичне навантаження: на строєну вісь 22,9 т при нормативно допустимій - 22; на одиничні осі 7,94 т, 11,34 т при нормативно допустимій - 11 т на кожну (арк. спр. 57).

За результатами проведеного габаритно-вагового контролю управлінням Укртрансбезпеки у Луганській області складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортного засобу, відповідно до якого позивачу нараховані до сплати 100,50 євро (арк. спр. 31).

В акті від 09.09.2020 № 236206 та акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 09.09.2020 № 0003143 зазначено про відмову водія транспортного засобу від підпису.

Управлінням Укртрансбезпеки у Луганській області після розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.09.2020 № 130687, якою до позивача ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 8500,00 грн за порушення: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5%, але не більше 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (арк. спр. 23). Спірним питанням даної справи є правомірність вищевказаної постанови.

Суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог, посилаючись на правомірність спірної постанови.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-ІІІ), Законом України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі - Закон № 3353-XII), Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103), Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Частиною другою статті 29 Закону № 3353-XII передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Положення № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно статті 33 Закону № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-III визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Абзацом 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України).

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 73 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Стробільського районного суду від 12 листопада 2020 року по справі № 431/3761/20 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП відносно ОСОБА_2 (водій транспортного засобу, який належить на праві власності позивачу) було скасовано, визнано, що в діях водія відсутній склад адміністративного правопорушення (а.с. 99-102).

При цьому, постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП відносно ОСОБА_2 складено за порушення п. 22.5 ПДР України (перевантаження транспортного засобу).

Відтак, зазначеним рішенням суду встановлено та не потребує доказуванню те, що перевантаження транспортного засобу позивача не відбулось, з чого слідує, що порушення норм діючого законодавства (як ПДР так і Закону № 2344-III) в діях позивача відсутні (в межах спірних правовідносин).

За наведених обставин та норм процесуального закону, суд апеляційної інстанції вважає на необхідне скасувати спірну постанову.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та частково задовольнити позовні вимоги.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу та судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, з відповідача підлягають стягненню судові витрати позивача за подання позову у розмірі 2 102,00 грн. апеляційної скарги у розмірі 3 153,00 грн. (квитанції № 0.0..1 від 09 листопада 2020 року та 0.0..1 від 15 лютого 2020 року) (а.с. 13, 92).

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним

З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2020 року укладено договір про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом б/№ між адвокатом Солодовніковим О.П. (далі адвокат), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (далі замовник), з іншої сторони (а.с. 38).

Відповідно до умов цього Договору замовник зобов`язується оплатити правову допомогу адвоката, а адвокат відповідно до умов цього договору надає замовнику правову допомогу, розмір винагороди визначається додатком до договору.

Відповідно до Додатку № 1 за правову допомогу в суді першої інстанції (складання позову, надання консультацій (відповідно до акту) винагорода складає 3 000,00 грн. (а.с. 39,40).

19 січня 2021 року укладено договір про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом б/№ між адвокатом Солодовніковим О.П. (далі адвокат), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (далі замовник), з іншої сторони (а.с. 93).

Відповідно до умов цього Договору замовник зобов`язується оплатити правову допомогу адвоката, а адвокат відповідно до умов цього договору надає замовнику правову допомогу, розмір винагороди визначається додатком до договору.

Відповідно до Додатку № 1 за правову допомогу в суді апеляційної інстанції (складання апеляційної скарги, надання консультацій (відповідно до акту) винагорода складає 3 000,00 грн. (а.с. 94,95).

Суд апеляційної інстанції вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 6000 грн., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Письмових заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу у відзиві на позовну заяву відповідач не зазначив, відзив на апеляційну скаргу відповідачем до суду не надходив.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління витрати на правничу допомогу, понесені позивачем.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі № 360/4397/20 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29 вересня 2020 року № 130687, прийняту Державною службою України з безпеки на транспорті.

Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті ()на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень) та судові витрати в сумі 5 255 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць