Справа № 140/721/21
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року ЛуцькСправа № 140/721/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції про зобов`язання нарахувати та сплатити невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016; зобов`язання нарахувати та сплатити заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем не проведено нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016 відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію", постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, а також індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016 відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року. Крім того, наявні підстави для нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою суду від 21.01.2021 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позовну заяву від 03.02.2021 вих. №1074/41/17-2021 представник відповідача заперечує проти позову та просить в задоволенні позову відмовити повністю з наступних підстав.

Вважає, що позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, оскільки відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

На думку представника відповідача, виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалась в межах номенклатури посад та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат, встановлених відповідним наказом керівника в межах вимог чинного законодавства.

Також вважає, що саме навмисне затягування позивачем зі зверненням з даним позовом призвело до штучного накопичення суми середнього заробітку при звільненні, адже претензії у будь-якому вигляді щодо виплати частини невиплаченого грошового забезпечення на адресу відповідача не надходили.

Щодо виплати індексації грошового забезпечення повідомляє, що 18.10.2017 постановою Кабінету Міністрів України №782 внесені зміни до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення та визначено підстави здійснення індексації грошового забезпечення поліцейських, тому з листопада 2017 року після набрання чинності вказаною постановою поліцейським виплачується індексація грошового забезпечення, тому до вказаного періоду виплата індексації позивачу не передбачена.

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу з 07 листопада 2015 року в Національній поліції України, зокрема в Управлінні патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та в Управлінні патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції. 14 липня 2016 року позивача звільнено з органів поліції на підставі наказу Департаменту патрульної поліції. №179 о/с від 07.07.2016. Зазначене підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 .

Представник позивача звернувся до відповідача із запитом від 13.12.2020 № 13/12/20/1 про надання інформації щодо кількості відпрацьованих нічних змін, виплати доплати за службу в нічний час та проведення індексації грошового забезпечення в інтересах ОСОБА_1 .

У листі-відповіді від 19.01.2021 № 836аз/1/41/5/05-2021 Департамент патрульної поліції повідомив про те, що оскільки довідки обліку нічного часу за формою, затвердженою Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, за вказаний у запиті період не надходили, підстави для виплати доплати за службу в нічний час за вказаний період відсутні. Поряд з цим, відповідач надіслав представнику позивача інформацію управлінь патрульної поліції у Волинській та Львівській областях щодо кількості відпрацьованих нічних змін помісячно за період з 07.11.2015 по 14.07.2016.

Щодо виплати індексації грошового забезпечення повідомив, що постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 внесено зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року та доповнено абзац 5 після слова «військовослужбовці» словом «поліцейських». А тому індексація грошового забезпечення поліцейських проводиться після набрання чинності вказаної постанови, тобто з листопада 2017 року.

Також відповідач надіслав відомості про грошове забезпечення позивача із зазначенням всіх складових за період проходження служби в Департаменті патрульної поліції.

Позивач вважає, що має право на доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016 та на індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016, тому звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016 суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" №988 від 11 листопада 2015 року (далі - постанова №988) установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 5 постанови №988 визначено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання) визначено Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06 квітня 2016 року (далі - Порядок №260 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 6 та 7 розділу І Порядку №260 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат. Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Відповідно до пункту 11 розділу ІІ Порядку №260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00. Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час. Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час. Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Системний аналіз статті 94 Закону №580-VIII, підпункту 3 пункту 5 постанови №988, пункту 11 розділу ІІ Порядку №260 дає підстави для висновку, що поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

З листа відповідача від 19.01.2021 слідує, що оскільки довідки обліку нічного часу за формою, затвердженою Порядком № 260, за період 07.11.2015 по 07.07.2016 не надходили, підстави для виплати доплати за службу в нічний час за вказаний період відсутні.

Однак суд відхиляє такі доводи Департаменту патрульної поліції, оскільки матеріалами справи підтверджений факт несення позивачем служби в нічний час, а обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час встановлений пп. 3 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України №988.

В той же час, із згаданого листа вбачається, що кількість відпрацьованих нічних змін та годин у нічний час позивачем за період з 07.11.2015 по 07.07.2016 становить: в Управлінні патрульної поліції у Львівській області за період з 11.11.2015 по 31.12.2015 - 5 нічних змін (40 год.); в Управлінні патрульної поліції у Львівській області за період з 19.12.2015 по 07.07.2016 року - 28 нічних змін (224 год.).

Отже, загальна кількість годин, відпрацьованих позивачем у нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016 складає 264 години, а кількість змін, відпрацьованих в нічний час - 33.

З врахуванням вищенаведеного відповідачем в порушення вищенаведених норм права протиправно не здійснено доплату позивачу за службу в нічний час за вказаний період, що свідчить про протиправну бездіяльність Департаменту патрульної поліції. А тому, обираючи належний спосіб відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016 та зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити позивачу невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 07.07.2016.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити на користь позивача заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 94 Закону №580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин)).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За правилами пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Пунктом 6 Порядку №1078 встановлено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

При цьому статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року №2017-ІІІ визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців незалежно від форми власності та виду юридичної особи. При цьому місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу.

В подальшому до Порядку №1078 внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

В контексті наведеного, суд відхиляє посилання відповідача, що індексація грошового забезпечення поліцейських повинна здійснюватися лише з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №782, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Більш того, в силу положень частини другої статті 8 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводом позивача про наявність у нього права на індексацію грошового забезпечення за спірний період з 01.03.2016 по 07.07.2016 відповідно до положення Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 16 липня 2020 року у справі №2140/1763/18.

Відповідачем не заперечується факт невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016.

Таким чином, суд доходить висновку, що в порушення вимог Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення протягом періоду його роботи з 01.03.2016 по 07.07.2016.

Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 07.07.2016 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та клопотання відповідача про залишення позову без розгляду в цій частині позовних вимог суд зазначає наступне.

При тлумаченні положень статті 3 Кодексу законів про працю України Верховний Суд України вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17 липня 2015 року у справі №21-8а15).

Оскільки спеціальними законами не визначено порядок виплати поліцейському середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних відносин належить застосувати норми трудового законодавства.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналізуючи згадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) зробив висновок, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

У постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 440/2896/19 зазначено, що "за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності".

Отже, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому до виплати є триваючим порушенням та працівник може визначитися з обсягом порушених прав (в тому числі із сумою недоотриманої виплати) та своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивача звільнено наказом Департаменту патрульної поліції №179 о/с від 07 липня 2016 року зі служби в поліції та відповідачем проведено виплату грошового забезпечення при звільненні у розмірі 5043,39 грн.

Будь-яких доказів невиплати нарахованих позивачу при звільненні сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, матеріали справи не містять та відповідні доводи сторонами не заявлялись.

Беручи до уваги встановлену судом у цій справі протиправність бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення, а також вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виплати доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення при звільненні, починаючи з наступного день після звільнення позивача, виникне у відповідача лише після проведення нарахування та фактичної виплати позивачу доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду у цій справі.

Оскільки на момент розгляду судом цієї справи спірні суми доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення позивачу не нараховані та не виплачені, вимога позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення при звільненні наразі є передчасною та задоволенню не підлягає як така, що заявлена на майбутнє.

Окрім того, суд враховує, що на необхідності проведення остаточного розрахунку як обов`язкової підстави для звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні також звернуто увагу у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012. Так, аналізуючи положення статей 116, 117 КЗпП України, Конституційний Суд України зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (пункт 2.2 вказаного Рішення).

Таким чином, оскільки у правовідносинах між сторонами в цій справі спірна заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час та по індексації грошового забезпечення позивачу не виплачена, а остаточний розрахунок не проведений, суд вважає позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні передчасними і такими, що фактично спрямовані на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто після виконання судового рішення про виплату спірних сум недоплати грошового забезпечення. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 808/307/17, від 09.10.2019 у справі № 805/1917/17-а, від 22.01.2020 у справі № 620/1982/19, від 20.05.2020 року у справі № 816/1640/17.

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновок суду про задоволення двох немайнових позовних вимог, за подання яких позивачем не сплачувався судовий збір відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", та про відмову у задоволенні однієї немайнової позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, за подання якої позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн. згідно квитанції про сплату №48016 від 19.01.2021, а тому судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у цій справі стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 07 липня 2016 року та щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2016 року по 07 липня 2016 року.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07 листопада 2015 року по 07 липня 2016 року.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2016 року по 07 липня 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Департамент патрульної поліції (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3, ).

Суддя В.Д. Ковальчук