Справа № 761/43313/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Коренюк А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Справа № 761/43313/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києві від 05 березня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач) про зобов`язання Відповідача здійснити Позивачу перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки, виданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України 17.08.2017 № 2.2.1-39-258, виходячи з розрахунку 80% від суми його грошового забезпечення за відповідною посадою, без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 09 жовтня 2018 року такі позовні вимоги було задоволено.

24.02.2021 Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України, про встановлення судового контролю, а саме визнання протиправною бездіяльності та дій, вчинених ГУ ПФУ в м. Києві на виконання судового рішення в цій справі, та порушення прав Позивача, підтверджених таким судовим рішенням.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києві від 05 березня 2021 року вказану заяву було повернуто.

Приймаючи таку ухвалу, суд першої інстанції керувався ч. 2 ст. 123, ч. 6 ст. 169, ч. 1 ст. 249 КАС України, зазначив, що Позивач звернувся до суду із заявою про постановлення окремої ухвали в порядку ч. 1 ст. 249 КАС України, та виходив з того, що така заява подана поза межами строку та стадії судового процесу, визначених вказаною нормою, а тому підлягає поверненню.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити його заяву про встановлення судового контролю, зазначаючи, що він звернувся до суду з відповідною заяво саме в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України, про що зазначив безпосередньо в її назві та неодноразово вказував за змістом своєї заяви.

При цьому, Апелянт вказує, що суд взагалі застосував інші законодавчі норми та, зокрема, ст. 169 КАС України, яка врегульовує порядок залишення без руху та повернення позову.

Також Апелянт у своїй скарзі наводить доводи щодо необхідності застосування заходів судового контролю, з приводу яких він звернувся до суду.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно та неправильно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо її розгляду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2021 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою Позивача, установлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи на 20.04.2021 о 13:20 год.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

05.04.2021 від Позивача через канцелярію суду надійшли заяви про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 у задоволенні вказаних заяв було відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, статтями 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) регламентовано інститут судового контролю.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частинами першою, шостою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

У свою чергу, статтею 167 КАС України визначені загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення та наслідки їх недотримання.

Відповідно до частини другої статті 167 КАС України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством розмежовано порядок подання заяви до суду, зокрема про встановлення судового контролю, та порядок подання позову.

Перевіряючи доводи Апелянта, колегія суддів звертає увагу на те, що він звернувся до суду в цій справі саме із заявою в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України, про встановлення судового контролю, а саме визнання протиправною бездіяльності та дій, вчинених ГУ ПФУ в м. Києві на виконання судового рішення в цій справі, та порушення прав Позивача, підтверджених таким судовим рішенням /т. 1 а.с. 28-29/.

При цьому, у вказаній заяві Позивач дійсно посилається, крім іншого, на норму ст. 249 КАС України, якою врегульовано порядок винесення судом окремої ухвали, але вказана норма наведена Позивачем у контексті ч. 6 ст. 383 КАС України, яка безпосередньо передбачає можливість постановлення судом окремої ухвали в разі виявлення відповідних порушень законодавства під час вирішення питання про застосування заходів судового контролю.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали взагалі не перевірялась наявність підстав для розгляду заяви Позивача в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України, за яким він звернувся до суду. Відповідно, заява Позивача залишилася не розглянутою судом, до якого вона подана, а поставлені в ній питання - не вирішеними.

При цьому, в рішенні від 04.12.1995 р. у справі «Беллет проти Франції» якому Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встаовлено обставини звернення Позивача до суду із заявою про встановлення судового контролю та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо повернення його заяви.

Відповідно до ст. 320 КАС України у редакції, чинній на момент розгляду колегією суддів апеляційної скарги, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що Апелянт у своїй скарзі просить суд апеляційної інстанції вирішити та задовольнити його заяву про встановлення судового контролю в цій справі, але з огляду на вищевикладене, такі вимоги наразі є передчасними. Тому, в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, ухвала Дарницького районного суду м. Києві від 05 березня 2021 року - скасуванню, а справа направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києві від 05 березня 2021 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Дарницького районного суду м. Києві.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Епель

судді О.В. Карпушова

М.І. Кобаль