Справа № 600/941/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/941/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діброва» до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діброва» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24 вересня 2020 року.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він є оператором АЗС і розпорядником акцизних складів. З метою дотримання законодавства позивач своєчасно уклав договір поставки з постачальником рівнемірів-лічильників і здійснив відповідні оплати за їх придбання. Проте рівнеміри-лічильники до 01 квітня 2020 року не були поставлені та встановлені у зв`язку із пандемією коронавірусної хвороби (COVID-19) та введеними карантинними обмеженнями розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020 року №288-р Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю і припинення в них сполучення, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, а також згідно рішень місцевих органів державної влади. Рівнеміри-лічильники були встановлені на АЗС лише 24 червня 2020 року, а в липні 2020 року зареєстровані в Єдиному державному реєстрі. У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що карантин, встановлений Урядом, є форс-мажорною обставиною, тобто надзвичайною і не підвладною волі сторін договорів поставки рівнемірів-лічильників для подальшого обладнання акцизного складу. Вказана обставина була непередбачуваною та перешкоджала позивачу організувати та здійснити обладнання акцизного складу витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками. Таким чином, не обладнання лічильниками на резервуарах з пальним складу сталося не через вину позивача чи інших осіб, а як наслідок настання непереборної сили, що унеможливила виконання зобов`язань постачальника з поставки позивачу рівнемірів-лічильників. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, позивач вважає, що в його діях вина відсутня, адже несвоєчасне виконання своїх обов`язків зі встановлення рівнемірів-лічильників відбулося внаслідок незалежних від нього причин, а тому підстави для застосування штрафних санкцій та притягнення до відповідальності відсутні. При обставинах, які виникли, позивач здійснив усі можливі дії з метою дотримання податкового законодавства, які залежали від нього, а тому податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 05 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував. У поданому до суду відзиві зазначив, що в ході проведення фактичної перевірки встановлено, що станом на 01 квітня 2020 року позивачем не зареєстровано 4 рівнеміра - лічильника по акцизному складу з уніфікованим номером 1010148, що знаходиться за адресою: Чернівецька обл., Новоселицький р-н, с. Топорівці, вул. Топорівська, буд. 171, чим порушено підпункт 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України. Відповідальність за дані правопорушення передбачена пунктом 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України, а саме накладення штрафу в розмірі 20000,00 грн за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник. Отже, штрафні санкції застосовані до позивача у відповідності до чинного законодавства, а тому відсутні підстави скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Ухвалою суду від 17 березня 2021 року у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діброва» про розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Клопотань про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є оператором АЗС та розпорядником акцизного складу за адресою: Чернівецька область, Новоселицький район, с. Топорівці, вул. Топорівська, буд. 171, зареєстрований як платник ПДВ та платник акцизного податку з реалізації пального, здійснює господарську діяльність за кодом КВЕД 47.30 Роздрібна торгівля пальним (основний).

З матеріалів справи вбачається, що з 31 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області проводилась фактична перевірка з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, пального, суб`єкта господарювання ТОВ «Діброва» за адресою: Чернівецька область, Новоселицький район, с. Топорівці, вул. Топорівська, буд. 171.

За результатами проведеної перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Чернівецькій області складно акт від 04 вересня 2020 року, в якому зазначено, що за адресою: Чернівецька область, Новоселицький район, с. Топорівці, вул. Топорівська, буд. 171 зареєстровано акцизний склад (уніфікований номер акцизного складу 1010148), де знаходяться 4 резервуари, а саме: резервуар №1 заводський №011300 бензин А-95, резервуар №2 заводський №011191 бензин А-92, резервуар №5 заводський №011190 дизельне пальне, резервуар №6 заводський №011196 дизельне пальне. Всі 4 резервуари обладнані рівнемірами Alisonic Delphi 485.

Крім цього, як вбачається із вкладного аркуша №1 до акта від 04 вересня 2020 року, на момент перевірки проведено зняття залишків пального, в резервуарах надлишків не виявлено. Поряд з цим, на момент перевірки надано формуляри паливо-роздавальних колонок типу VEEDEV-ROOT 73, остання повірка здійснена 05 серпня 2020 року.

Згідно з висновками вказаного акту контролюючим органом встановлено порушення позивачем пункту 128-1.1 статті 128-1 та підпункту 230.1.2 пункту 230.1. статті 230 Податкового кодексу України.

24 вересня 2020 року Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області винесено податкове повідомлення-рішення форми «ПС» №, яким на підставі підпункту 54.3 статті 54 і пункту 128-1.1 статті 128-1, підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України до позивача застосовано штраф у сумі 80000,00 грн.

Позивачем було подано до Державної податкової служби України скаргу на вказане вище податкове повідомлення-рішення, за результатами розгляду якої останнє було залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Крім цього згідно матеріалів справи, 24 лютого 2020 року між ТОВ «Діброва» («Покупець») та ТОВ «Інтех» («Постачальник») укладено Договір поставки №4, згідно з яким Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця певну продукцію (Товар), відповідно до Специфікації №1 (Додаток №1), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного Договору. Найменування товару: Рівнемір Alisonic Delfi RS 485 (зонд Н=2,5м) для НП (виробництво Італія).

12 лютого 2020 року ТОВ ІнТех виписано замовнику ТОВ «Діброва» рахунок-фактуру №015513 на товар, серед якого магнітострікційний рівнемір Alisonic Delfi RS 485, 2500 мм (НП) у кількості 4 одиниці.

Згідно з платіжним дорученням №252 від 26 лютого 2020 року ТОВ «Діброва» проведено оплату за придбаний товар на підставі рахунку-фактури №015513 від 12 лютого 2020 року.

24 березня 2020 року ТОВ ІнТех направило на адресу ТОВ «Діброва» лист, в якому повідомлено про відсутність можливості своєчасно (до 28 березня 2020 року) поставити замовлене обладнання (рівнеміри лічильники Alisonic Delfi RS 485 (зонд Н=2,5м) у кількості 4 штуки) у зв`язку із форс-мажорними обставинами, які зумовлені розповсюдженням коронавірусної хвороби, внаслідок чого відбулося повне перекриття кордонів між країнами, в тому числі і з Італією, яка є країною виробником рівнемірів, звідки повинна відбутися поставка. Зазначено, що внаслідок запровадження постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року карантинних обмежень підприємством також вимушене тимчасово призупинити монтаж обладнання на об`єктах замовників. Внаслідок цього поставка обладнання буде відкладена на невизначений строк.

У червні 2020 року ТОВ ІнТех проводились роботи з введення в експлуатацію рівнемірів у кількості 4 штук за адресою: Новоселицький район, с. Топорівці, вул. Топорівська, 171, клієнт ТОВ «Діброва», що підтверджується Актом введення в експлуатацію.

02 липня 2020 року Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийнято від позивача Довідку про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри, в якій вказана інформація щодо розташованих на акцизному складі пального стаціонарних резервуарів та установлених на них рівнемірів, а саме: 4 рівнеміри-лічильника.

За таких обставин, не погоджуючись із прийнятим Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області податковим повідомленням-рішенням від 24 вересня 2020 року ПС №, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний склад це, зокрема, спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, а також приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Відповідно до підпункту 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Згідно пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Підпунктом 230.1.2 пункту 230.1. статті 230 Податкового кодексу України встановлено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

За змістом пункту 12 підрозділу 5 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в строки, зокрема, акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

Пунктом 18 підрозділу 5 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України було встановлено, що норми пункту 128-1 статті 128-1 Податкового кодексу України застосовуються до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу) з 1 січня 2020 року.

Однак Законом України від 18 грудня 2019 року №391-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування акцизного податку до пункту 18 підрозділу 5 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України внесені зміни, а саме в абзаці четвертому слово січня замінено словом квітня.

Відповідно до пункту 128-1.1. статті 128-1 Податкового кодексу України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Таким чином, у розпорядників акцизних складів на підставі указаних норм Податкового кодексу України виник обов`язок обладнати акцизні склади, на території яких здійснюється господарська діяльність з відповідним підакцизним товаром - пальним, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх у відповідному Єдиному державному реєстрі до 01 квітня 2020 року.

При цьому з 01 квітня 2020 року відповідно до статті 128-1 Податкового кодексу України за вказані вище порушення передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник.

На переконання суду, внесенням вказаних вище правових змін щодо встановлення відповідальності з 01 квітня 2020 року законодавець фактично надав розпорядникам акцизних складів додатковий термін (продовжив його з січня до квітня 2020 року) для обладнання акцизних складів, на території яких здійснюється господарська діяльність з пальним, витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками та реєстрації їх у відповідному Єдиному державному реєстрі. Не застосування санкцій з 01 січня 2020 року по 01 квітня 2020 року саме по собі не має жодного змісту без надання розпорядникам акцизних складів додаткового строку на обладнання та реєстрацію акцизних складів витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Отже, позивач як розпорядник акцизного складу був зобов`язаний обладнати та зареєструвати у відповідному Єдиному державному реєстрі рівнеміри-лічильники саме до 01 квітня 2020 року, чого ним зроблено не було, що підтверджується матеріалами справи та визнавалось позивачем.

За таких обставин, а також враховуючи те, що позивачем у період з 01 квітня 2020 року по 02 липня 2020 року здійснювалась реалізація пального з акцизних складів з резервуарів, обладнаних чотирма рівнемірами-лічильниками не зареєстрованими в Єдиному державному реєстрі, то суд приходить до висновку про правомірність накладення на позивача оскаржуваним рішенням штрафних санкцій у загальній сумі 80000,00 грн (20000,00 грн х 4) відповідно до пункту 128-1.1. статті 128-1 Податкового кодексу України.

Таким чином, прийняте Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області податкове повідомлення-рішення від 24 вересня 2020 року № є законним, а тому скасуванню не підлягає.

Щодо доводів позову, які фактично зводяться до поважних, на думку позивача, причин не своєчасного встановлення та реєстрації рівнемірів-лічильників (введення на території України карантину, впровадженого у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби), то такі є безпідставними, оскільки норми, що регулюють спірні відносини, не звільняють розпорядника акцизного складу від відповідальності за невиконання обов`язків, наведених у пункті 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України та пункті 230.1.2 статті 230 Податкового кодексу України, в залежності від причин їх невиконання.

При цьому суд звертає увагу, що законодавчі зміни, на підставі яких у позивача виник обов`язок обладнати акцизні склади відповідними засобами вимірювання були прийняті заздалегідь.

Так, Закон від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, тобто до внесення змін 18 грудня 2019 року на підставі Закону №391-ІХ, набув чинності з 01 січня 2019 року і вимагав установлення та реєстрацію таких приладів ще до 01 січня 2020 року, що також свідчить про обізнаність позивача про це з 01 січня 2019 року та про можливість підготуватися до таких змін податкового законодавства й недопущення порушення вимог закону.

Позивач як розпорядник акцизного складу не міг не знати про свій обов`язок обладнати та зареєструвати у відповідному Єдиному державному реєстрі рівнеміри-лічильники ще до 01 квітня 2020 року, тобто він мав достатньо часу для того щоб придбати, встановити та зареєструвати рівнеміри-лічильники на акцизних складах.

Надані ж позивачем на підтвердження своїх доводів докази суд оцінює критично. Так, зокрема, як вбачається з наданих договору поставки №4, такий було укладено 24 лютого 2020 року, тобто всього за 36 днів до дати (01 квітня 2020 року), з якої згідно закону акцизні склади вже повинні бути обладнані зареєстрованими рівнемірами-лічильниками. При цьому з наданих позивачем матеріалів вбачається і те, що у постачальника за вказаним договором ТОВ Інтех станом на час його укладання та здійснення покупцем ТОВ «Діброва» оплати за товар були відсутні рівнеміри, які поставлялася ТОВ Інтех з Італії. Їх відсутність унеможливлювала виконання договору поставки №4 до 01 квітня 2020 року кінцевого строку виконання позивачем обов`язку, наведеного у пункті 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України та пункті 230.1.2 статті 230 Податкового кодексу України.

Доказів неможливості укладення такого договору раніше, або ж з іншими контрагентами чи інших підстав, які не залежали від волі позивача та позбавили його можливості вчасно придбати й зареєструвати відповідні прилади, не наведено та не надано.

Щодо посилань позивача на правову позицію Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року №2340/3802/18, то такі суд оцінює критично, оскільки наведене позивачем судове рішення було прийнято за інших обставин та в інших правовідносинах, не пов`язаних із притягненням до відповідальності розпорядника акцизного складу згідно пункту 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України та пункту 230.1.2 статті 230 Податкового кодексу України.

Отже, позов, на переконання суду, є безпідставним та необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами та/або рішеннями, зазначеними у частині першій статті 266-1 цього Кодексу, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність оскаржуваного рішення. Натомість доводи позивача є безпідставними та не свідчать про обґрунтованість позову.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діброва» до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 21 квітня 2021 року.

Повне найменування сторін: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діброва» (Чернівецька область, Новоселицький район, с. Топорівці, вул. Топорівська, 171, РНОКПП 21410995), відповідач Головне управління ДПС у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, буд. 200-А, ).

Суддя О.П. Лелюк