Справа № 826/720/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Київ № 826/720/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Полтаваобленерго»)
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - відповідач, НКРЕКП),
третя особа:Публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово- промислова нафтова компанія «Укрнафта» (далі по тексту - третя особа),
провизнання протиправними дій відповідача щодо залишення без розгляду заяви позивача від 04 грудня 2015 року №12-85/15035 «Щодо встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування, постачання для ПАТ «Полтаваобленерго», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва, оскільки вважає протиправними дії щодо залишення без розгляду заяви позивача від 04 грудня 2015 року №12-85/15035 «Щодо встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування, постачання для ПАТ «Полтаваобленерго» у зв`язку з тим, що позивачем подано всі необхідні документи для розгляду заяви по суті та прийняття відповідного рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справ №826/720/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2016 року закінчено підготовче провадження та призначено справу №826/720/16 до судового розгляду у судовому засіданні.

Позивачем подано додаткові пояснення та уточнення до позовних вимог, в яких зазначено, що позивач не погоджується із викладеними відповідачем у листі зауваженнями до розрахунку витрат і втрат енергоресурсів, зауваженнями до розрахунку та обґрунтувань фінансово-економічних показників, до інвестиційної програми.

У судовому засіданні 15 березня 2016 року судом прийнято заяву про зміну позовних вимог.

У запереченнях з врахуванням пояснень позивача відповідач вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з тим, що вирішення питання про зобов`язання НКРЕКП встановити чи переглянути тарифи для позивача відноситься до дискреційних повноважень, а надані розрахунки не відповідають вимогам Порядку та Процедури.

Позивачем надано письмові пояснення щодо безпідставності доводів відповідача про неможливість встановлення окремих тарифів на теплову енергію для позивача; вирішення спірних питань у судовому порядку не є втручанням у дискрецію.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних Вимог на предмет спору на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укрнафта» та призначено адміністративну справу до розгляду у судовому засіданні.

Відповідачем подано пояснення, в яких зазначено, що рішення Господарського суду Полтавської області від 25 грудня 2014 року у справі №917/2467/14, на яке посилається позивач, не несе жодного зобов`язального характеру для НКРЕКП; зазначено, що станом на момент судового розгляду справи порядок та процедура встановлення тарифів на теплову енергію відміні від тих, які діяли станом на момент виникнення спірних відносин; жодними положеннями законодавства не передбачено крім загально визначених категорій споживачів тарифу на теплову енергію для окремих споживачів.

Позивачем подано пояснення, в яких зазначено, що між ним та третьою особою існують договірні відносини щодо забезпечення третьої особи тепловою енергією; в межах господарської справи №917/2467/14 рішенням внесено зміни до договорів про постачання теплової енергії третій особі, що не передбачає включення до ціни на теплову енергію витрат на її транспортування та постачання, а отже відповідач зобов`язаний застосувати положення вказаного рішення при затвердженні тарифу на теплову енергію, її транспортування, постачання.

У додаткових поясненнях відповідач вказує на те, що виокремлення позивача при розрахунку тарифів на теплову енергію третій особі в окрему тарифну категорію не було єдиною підставою для залишення заяви позивача без розгляду, про які відповідач вже зазначав у запереченнях та поясненнях; відповідачем здійснювалось встановлення та коригування тарифу на теплову енергію для відповідних категорій споживачів. Оскільки з моменту виникнення спірних відносин зазнали значних змін ціни на природний газ, собівартість виробництва теплової енергії на власних ТЕЦ, тарифи на електроенергію, розрахунки, які були надані позивачем разом із заявою, наразі не забезпечать відшкодування усіх економічно обґрунтованих витрат позивача. Крім того, постановами НКРЕКП позивачу після виникнення спірних відносин встановлено економічно обґрунтовані тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для ПАТ «Полтаваобленерго», які не оскаржувалися.

Позивачем надано пояснення щодо невідповідності доводів відповідача щодо неможливості встановити тариф для окремою категорії споживачів, оскільки НКРЕКП за наслідками розгляду заяви позивача прийнято постанову від 12 грудня 2016 року №2173 «Про встановлення тарифів на відпуск електричної енергії та виробництво теплової енергії ПАТ «Полтаваобленерго» (Кременчуцька ТЕЦ)», якою зокрема встановлено позивачу тариф для окремою категорії споживачів - ПАТ «Укрнафта», оскільки останнє являється єдиним споживачем теплової енергії у Полтавській області.

На підставі розпорядження про повторний автоматизований розподіл від 10 жовтня 2017 року №4303 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2017 року визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/720/15 та вказану справу 17 жовтня 2017 року передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року адміністративну справу №826/720/15 прийнято до провадження, зобов`язано позивача подати до канцелярії суду всі наявні документи та пояснення, які, на його думку, мають значення для розгляду даної справи, крім тих, що вже наявні в матеріалах справи; призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано пояснення, відповідно до яких станом на дату подання пояснень (17 січня 2018 року) НКРЕКП не встановлює тариф на теплову енергію, її транспортування та постачання для позивача, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача встановити (переглянути) тарифи для позивача на теплову енергію, її транспортування, постачання відповідно до наданих розрахунків згідно заяви від 04 грудня 2015 року №12-85/15035 у розмірі, що забезпечить відшкодування усіх економічно обґрунтованих витрат позивача з урахуванням того, що позивач не несе витрат на транспортування теплової енергії для окремих споживачів.

У судовому засіданні 28 березня 2018 року представники позивача позовні вимоги підтримали і просили його задовольнити, наголошуючи на протиправності бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення про встановлення тарифу або про відмову у встановленні такого тарифу.

Представник відповідача проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні з огляду на те, що заява позивача була розглянута і залишена без розгляду, з підстав, що наведені у відповідному рішенні. Про прийняття такого рішення позивач повідомлений листом.

Представник третьої особи підтримала позовні вимоги.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що за наслідками розгляду заяви ПАТ «Полтаваобленерго» щодо встановлення тарифів від 04 грудня 2015 року №12-85/15035 листом НКРЕКП від 22 грудня 2015 року №13716/18/61-75 повідомлено, що, зокрема, заяву позивача від 04 грудня 2015 року №12-85/15035 залишено без розгляду внаслідок невідповідності наданих розрахунків вимогам зазначених у Порядку та Процедурі, а саме, зауваження до розрахунку витрат і втрат енергоресурсів, зауваження до розрахунку та обґрунтувань фінансово-економічних показників, зауваження до інвестиційної програми, а також наголошено на необхідності виконання вимог наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 30 липня 2012 року №390 щодо механізму доведення до відома споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної пропозиції територіальних громад.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові засади державного регулювання у сфері комунальних послуг визначаються Законом України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 2 вказаного Закону органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Порядок організації діяльності національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, визначається Законом України «Про природні монополії».

Частиною першою статті 4 Закону України «Про природні монополії» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону.

Згідно пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про державне регулювання у сфері ринків комунальних послуг» визначено, що тарифи на комунальні послуги - тарифи на теплову енергію (крім тарифів на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, а також тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, а також тарифи на послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для суб`єктів, які є виконавцями цих послуг.

Системний аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що на момент виникнення спірних відносин у НКРЕКП були повноваження на встановлення тарифів на комунальні послуги для суб`єктів господарювання, які провадять діяльність на ринку природних монополій та на суміжних ринках, а саме на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання.

Механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які здійснюють або мають намір здійснювати господарську діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання теплової енергії на підставі відповідних ліцензій визначений Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженим постановою Національної комісії регулювання електроенергетики 17 лютого 2011 року №242 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 березня 2011 року за №366/19104 (далі по тексту - Порядок №242).

При цьому, Процедура встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання затверджена постановою національної комісії регулювання електроенергетики 17 лютого 2011 року №244 (далі по тексту - Процедура), яка була чинною на момент виникнення спірних відносин.

Відповідно до пункту 1.1, 1.2 Процедури ця Процедура встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання (далі - Процедура) розроблена відповідно до Законів України «Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України», «Про теплопостачання».

Ця Процедура застосовується Національною комісією регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ, Комісія) при встановленні тарифів та поширюється на всіх суб`єктів господарської діяльності, які здійснюють або мають намір здійснювати господарську діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії.

Розділом II Процедури встановлено вимоги до оформлення заяви, зокрема, для встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання заявник подає до НКРЕ заяву за встановленою формою (додаток 1) і такі документи у друкованому та електронному вигляді:

пояснювальна записка щодо необхідності встановлення нових тарифів, що включає обґрунтування планових витрат ліцензіата за їх складовими та аналіз результатів фінансово-господарської діяльності за базовий період і очікувані зміни у плановому періоді;

розрахунки тарифів на плановий період, які виконуються відповідно до вимог затвердженого НКРЕ Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання;

річні плани виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, погоджені та затверджені в установленому порядку;

інвестиційна програма, розроблена відповідно до вимог затвердженого НКРЕ Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затверджена і погоджена в установленому порядку, з визначенням обсягів та джерел фінансування;

звіти про виконання ліцензіатом за базовий період та з початку поточного року інвестиційної програми, яка була врахована в діючих тарифах. У разі невиконання ліцензіатом інвестиційної програми НКРЕ може зменшити діючі тарифи ліцензіата, вилучивши із структури тарифів невикористані кошти, що були передбачені на реалізацію інвестиційної програми, або врахувати ці кошти як джерело фінансування інвестиційної програми на плановий період;

довідка щодо сумарної встановленої потужності джерел теплової енергії;

висновок Національного агентства України з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів щодо нормативних витрат умовного палива та електроенергії на виробництво теплової енергії та нормативних втрат теплової енергії в теплових мережах на плановий період;

копії статистичної звітності за базовий період та з початку поточного року: баланс (форма 1); звіт про фінансові результати (форма 2); звіт про витрати виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг (форма 1-С); звіт із праці (форма N I-ПВ); звіт за формою "1-підприємництво"; звіт про наявність та рух основних засобів (форма 11-ОЗ); звіт про постачання теплової енергії (форма N I-теп.); звіт про результати використання палива, теплової енергії та електроенергії (форма 11-МТП).

При цьому порядок та строки розгляду заяви визначено розділом ІІІ Процедури.

Відповідно до пунктів 3.1 - 3.3 заява на встановлення тарифів та зазначені в розділі 2 Процедури документи подаються для реєстрації до управління справами НКРЕ.

Термін розгляду заяви становить один календарний місяць.

У разі якщо заява та додані документи не відповідають вимогам розділу 2 Процедури, заява залишається без розгляду, про що НКРЕ письмово повідомляє ліцензіата протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до НКРЕКП із заявою від 04 грудня 2016 року щодо встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання з додатками, яку залишено без розгляду, про що позивача повідомлено листом від 22 грудня 2015 року №13716/18/61-75 внаслідок невідповідності наданих розрахунків вимогам зазначених у Порядку та Процедурі, а саме, зауваження до розрахунку витрат і втрат енергоресурсів, зауваження до розрахунку та обґрунтувань фінансово-економічних показників, зауваження до інвестиційної програми, а також наголошено на необхідності виконання вимог наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 30 липня 2012 року №390 щодо механізму доведення до відома споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної пропозиції територіальних громад.

Зазначена заява від 04 грудня 2015 року зареєстрована в НКРЕКП 09 грудня 2015 року, а отже, враховуючи положення пункту 3.3 Процедури, відповідач зобов`язаний повідомити ПАТ «Полтаваобленерго» про залишення заяви без розгляду у строк до 23 грудня 2015 року включно.

Оскільки позивача повідомлено про залишення заяви від 04 грудня 2015 року листом від 22 грудня 2015 року №13716/18/61-75, суд вважає, що НКРЕКП дотримано законодавчо встановлені порядок та строки розгляду заяви.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, якими б підтверджувалося спростування позивачем виявлених недоліків, які призвели до залишення заяви без розгляду в межах спірних відносин.

Крім того, суд зазначає, що, вирішуючи кожний конкретний спір на підставі всіх установлених обставин, суд повинен установити, на захист якого права подано відповідний позов, чи порушене, не визнане або оспорюване таке право відповідачем, а також з`ясувати, чи призведе задоволення заявлених вимог до реального та ефективного поновлення порушеного права, та залежно від з`ясованого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення / невизнання / оспорення або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов.

Водночас відмова в позові з підстав обрання неефективного способу захисту може мати місце тоді, коли в судовому процесі відсутній будь-який сенс у розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача в обраний ним спосіб.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту цієї норми процесуального закону випливає, що вимога про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень може бути заявлена в адміністративному позові виключно разом з вимогою про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, , а позовна вимога про визнання протиправними дій - разом з вимогою утриматися від вчинення дій, які повинні бути спрямовані на відновлення порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує дії відповідача щодо залишення без розгляду заяви позивача від 04 грудня 2015 року №12-85/15035 «Щодо встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування, постачання для ПАТ «Полтаваобленерго», які, навіть у випадку їх задоволення, не призведуть до захисту прав та законних інтересів позивача, з урахуванням чого суд вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову.

В силу норми частини другої статті 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати не підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись статтями 2, 3, 5-11, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя Н.А. Добрівська