Справа № 640/32922/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 березня 2021 року 11:44 № 640/32922/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., за участю секретаря судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» (04050,

м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 32-В)

до Головного управління ДПС у місті Києві (04665, м. Київ, вул. Шолуденка,

33/19)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 листопада 2020 року №81110413, визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу від 28 грудня 2020 року, -

за участю:

представника позивача - Сулима О.О.,

представника відповідача - Рибака А.Ю.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, в якому (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 27 листопада 2020 року №81110413;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у місті Києві №60734-13 від 28 грудня 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у місті Києві про опис майна у податкову заставу №60734-13 від 28 грудня 2020 року.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що при проведенні камеральної перевірки контролюючий орган вийшов за межі предмета перевірки, самостійно визначивши за її наслідками недостовірність показників уточнюючої декларації. Додатково представник податкового органу зазначив, що на підставі лише рядка 26 уточнюючої декларації неможливо встановити жодне фактичне заниження або завищення суми податкових зобов`язань та тим паче їх несплату до бюджету, а відтак дії відповідача щодо визначення податкових зобов`язань позивача є протиправними.

Також, на думку представника позивача, незазначена в рядку 26 уточнюючої декларації сума взагалі не може вважатися податковим зобов`язанням, оскільки не підлягає сплаті до відповідного бюджету. Не застосовується штраф у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 Податкового кодексу України у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним.

Крім того, грошові зобов`язання, нараховані на підставі ППР, про які йдеться у вимозі, є неузгодженими та не можуть вважатися податковим боргом у розумінні вимог Податкового кодексу України.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник контролюючого органу стверджував, що останній вправі проводити камеральні перевірки податкових декларацій та уточнюючих розрахунків, а відтак відсутня необхідність для призначення документальної перевірки у зв`язку з тим, що камеральна перевірка проводилась на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

28 жовтня 2020 року Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової уточнюючої декларації з податку на прибуток за 2019 рік до звітної податкової декларації з податку на прибуток за 2019 рік платника податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна», за результатами якої складено відповідний акт перевірки №1413/26-15-04-13-21 від 28 жовтня 2020 року.

Відповідно до висновків акта перевірки, платником занижено грошове зобов`язання з податку на прибуток на 3 108 309,00 грн.

Вказані висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що при поданні уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток на 2019 рік (від 29 вересня 2020 року №) платником допущено порушення вимог пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України та вимоги наказу Міністерства фінансів України від 20 жовтня 2015 року №897.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» подано декларацію за 2019 рік № від 04 лютого 2020 року, в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього податкового періоду (р.19) в сумі - 2 607 473,00 грн.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України 29 вересня 2020 року подана уточнююча декларація за 2019 рік №, в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього податкового періоду (р.19) в сумі 500 836 грн. тобто, податок на прибуток, який підлягає нарахуванню відповідно до уточнюючої декларації за 2019 рік збільшується на 3 108 309,00 грн. При цьому, підприємством не заповнено рядок 26 уточнюючої декларації в розмірі 3 108 309,00 грн. (збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, що уточнюється (позитивне (від`ємне) значення (рядок 19 - рядок 19 Податкового декларації з податку на прибуток підприємств, яка уточнюється) або рядок 26 таблиці 2 додатка ВП до рядків 26-29,31-33 податкової декларації з податку на прибуток підприємств. Таким чином, сума податку на прибуток, яка підлягає нарахуванню згідно уточнюючої декларації за 2019 рік від 29 вересня 2020 року № повинна скласти 3 108 309,00 грн.

На підставі вказаних висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято 27 листопада 2020 року податкове повідомлення-рішення №81110413, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 3 885 386,00 грн., з яких 3 108 309,00 грн. за основним зобов`язанням, 777 077,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В подальшому, 28 грудня 2020 року відповідачем сформовано податкову вимогу №60734-13, відповідно до якої сума податкового боргу складається з штрафних санкцій у сумі 777 077,00 грн. та пені в розмірі 49 051,67 грн.

Також, 28 грудня 2020 року контролюючим органом прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №60734-13, згідно якого здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) позивача.

Незгода позивача із прийняттям вищевказаних рішень зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами (підпункт 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України).

Положенням пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Натомість документальною перевіркою, зокрема, вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів (підпункт 75.1.2 пункту75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

Тобто, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Разом з тим, зважаючи на вимоги наведених норм права, вбачається, що камеральною перевіркою охоплюються лише показники податкової звітності, у зв`язку з чим перевірка будь-яких інших відомостей перебуває поза межами даної перевірки. Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності не здійснюється.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23 липня 2020 року в справі №805/1584/17-а, від 17 липня 2020 року в справі №813/4156/14, від 17 червня 2020 року у справі №812/984/16, від 20 грудня 2019 року в справі №804/1232/17, від 19 березня 2019 року у справі №803/1908/16, від 23 серпня 2019 року №826/4242/15, від 24 квітня 2018 року у справі №803/1338/17.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо під час проведення камеральної перевірки виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач при здійсненні перевірки достовірності нарахування та декларування позивачем в уточнюючій декларації показника податку на прибуток та безпосередньо здійснивши розрахунок несплачених податкових зобов`язань діяв не на підставі, наданих повноважень, тобто без дотримання критеріїв правомірності прийняття рішення, визначених частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 2 статті 19 Конституції України.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» подано декларацію за 2019 рік № від 04 лютого 2020 року, в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього податкового періоду (р.19) в сумі - 2 607 473,00 грн.

Порядок внесення змін до податкової звітності визначено вимогами статті 50 Податкового кодексу України.

Так, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку (пункт 50.1 статті 50 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 50.2 статті 50 Податкового кодексу України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» 29 вересня 2020 року подана уточнююча декларація за 2019 рік №, в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього податкового періоду (р.19) в сумі 500 836 грн.

Факт сплати вказаного податку на прибуток за 4 квартал 2019 року в розмірі 500 836,00 грн. підтверджується платіжним дорученням №12324817 від 28 вересня 2020 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

При цьому, суд враховує, що рядок 19 податкової декларації визначає податкові зобов`язання з податку на прибуток.

Рядок 26 податкової декларації з податку на прибуток підприємств відображає показник збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, що уточнюється, та не є відображенням суми податкового зобов`язання, яке підлягає сплаті. Відтак, на підставі даних рядка 26 уточнюючої декларації неможливо встановити фактичне заниження (завищення) суми податкових зобов`язань та їх несплату до бюджету.

Суд також враховує, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу нараховано штраф у відповідності до вимог пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Вимогами вказаного пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В той же час, відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим зобов`язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Оскільки саме у рядку 19 податкової декларації з податку на прибуток визначаються податкове зобов`язання з податку на прибуток, що підлягає сплаті, а у рядку 26 має відображатися різниця між показником рядка 19 звітної та уточнюючої декларації, то на думку суду, незазначення у рядку 26 уточнюючої декларації величини такої різниці не може вважатися податковим зобов`язанням, адже остання не підлягає сплати до відповідного бюджету.

В ході судового розгляду представник позивача повідомив, що при поданні уточнюючої декларації Товариством допущено помилку в такій декларації, що полягає у незаповненні рядку 26 уточнюючої декларації, однак нормами чинного законодавства не передбачено можливості подання уточнюючої декларації до уточнюючої декларації.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що у контролюючого органу не було законодавчо визначених підстав для визначення суми податкових зобов`язань позивача за результатами проведення камеральної перевірки та застосування штрафу на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, відтак, наявні підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішення як протиправного.

В частині позовних вимог щодо оскарження податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, суд виходить з наступного.

Згідно підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

У свою чергу, згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно пункту 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (п.59.3 ст.59 Податкового кодексу України).

Крім того, розділом ІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 р. №610, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 р. за №902/30770 передбачено, що податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції. Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом. Протягом періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Враховуючи вищевказане та виходячи з аналізу вищенаведених норм, підставою для формування та направлення контролюючим органом податкової вимоги платнику податків є встановлення відповідної обставини, зокрема, платником податків не сплачено узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відтак, за чинним податковим законодавством податкова вимога надсилається податковим органом платнику податків у разі несплати ним податкового боргу, тобто узгодженого податкового зобов`язання.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням ДПС у місті Києві оскаржувану податкову вимогу №60734-13 прийнято 28 грудня 2020 року та визначено, що станом на 27 грудня 2020 року сума податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» становить 826 128,67 грн., в т.ч. сума штрафних санкцій - 777 077,00 грн., пені - 49 051,67 грн.

Розмір визначеного спірною податковою вимогою боргу свідчить, що сума штрафних санкцій визначена з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27 листопада 2020 року №81110413, однак алгоритму визначення пені у сумі 49 051,67 грн. така вимога не містить.

Водночас, суд зазначає, що станом на 28 грудня 2020 року податкове зобов`язання, визначене на підставі податкового повідомлення-рішення від 27 листопада 2020 року №81110413, не набуло статусу узгодженого, тобто не було податковим боргом відповідно до вимог пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України.

За таких обставин, у відповідача були відсутні підстави для формування податкової вимоги №60734-13 від 28 грудня 2020 року, що свідчить про її протиправність.

З наданих податковим органом пояснень вбачається, що за даними ІС «Податковий блок» станом на 15 січня 2021 року в ході проведення аналізу інтегрованих карток Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» відсутній податковий борг, то оскаржувана вимога вважається відкликаною з 20 січня 2021 року.

З огляду на те, що вимога вважається відкликаною, тобто такою, що не породжує для платника податків жодних обов`язків, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання такої вимоги протиправною (адже остання сформована за відсутності правових підстав) та відсутності необхідності її скасування в судовому порядку.

Відповідно до статей 88, 89 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пункт 89.1 статті 89 Податкового кодексу України).

Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України).

Таким чином, умовою для винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу є наявність у такого платника податків податкового боргу.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті (пункт 93.2 статті 93 ПК України).

Згідно пункту 8 розділу І Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року №586 (надалі по тексту - Порядок №586), день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів відповідно до законодавства.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (пункт 11 розділу І Порядку №586).

Повідомлення про виникнення у платника податків, що має податковий борг, права податкової застави міститься у податковій вимозі, яка надсилається відповідно до вимог статті 59 глави 4 розділу II Кодексу (пункт 12 розділу І Порядку №586).

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку №586, опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

Пунктом 1 розділу VI Порядку №586 визначено, що у випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення (додаток 7).

Звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 93.2 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу (пункт 2 Розділу VI Порядку №586).

В ході судового розгляду даної справи представник позивача зазначив, що повідомлення від контролюючого органу про звільнення майна платника податків з-під податкової застави Товариству з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» не надсилалось.

Відтак, з огляду на відкликання податкової вимоги про визначення податкового зобов`язання на суму 826 128,67 грн., суд приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення про опис майна у податкову заставу як протиправного.

За таких обставин, суд вважає за необхідне частково задовольнити адміністративний позов.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вимогами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування не виконав, відтак наявні підстави для часткового задоволення адміністративного позову.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 47, 72 - 78, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 27 листопада 2020 року №81110413.

Визнати протиправними податкову вимогу Головного управління ДПС у місті Києві від 28 грудня 2020 року №60734-13 та рішення про опис майна у податкову заставу №60734-13 від 28 грудня 2020 року.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 32-В, ) понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 23 290 (двадцять три тисячі двісті дев`яносто) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04166, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДПРОУ 43141267).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук