Справа № 640/25851/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Київ № 640/25851/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, іден. код 42098368.), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні мені, ОСОБА_1 , пенсії за зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплатити мені, ОСОБА_1 , пенсію за віком, як особі, потерпілій від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 26.05.2020.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на необґрунтовану відмову відповідачем в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, оскільки всі необхідні документи були надані разом із заявою про призначення пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.10.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачеві правомірно було відмовлено у призначенні пенсії з наступних підстав: до загального страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи в колгоспі з 22.08.1989 по 01.06.1999 pp. та з 04.06.1990 по 21.12.1991 pp., оскільки відсутній встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів, також не зарахований період навчання, до надання уточнюючої довідки, оскільки навчання перетинається з трудовою діяльністю; при розгляді документів Головним управлінням було виявлено, що довідка про підтвердження факту проживання в зоні, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, не відповідає Додатку № 3 до порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Враховуючи вищевикладене, Позивачеві правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно заяви від 10.07.2020 №5281.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.04.1993 ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 3 категорії.

10.07.2020 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, потерпілій від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Листом № 2600-0314-8/101306 від 23.07.2020 Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві відмовило позивачеві у призначенні пенсії в зв`язку з тим, що довідки про підтвердження факту проживання в зоні, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, не відповідають додатку № 3 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Також, у вказаному листі зазначено, що до загального трудового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 22.08.1989 по 01.06.1999 та з 04.06.1900 по 21.12.1991, оскільки відсутній встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів, також не зарахований період навчання, до надання уточнюючої довідки, оскільки навчання перетинається з трудовою діяльністю.

01.09.2020 ОСОБА_1 також звернулась до Голови Правління Пенсійного фонду України із заявою б/н від 01.09.2020, в якій просила призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку як особі, потерпілій від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Листом №25880-23567/Д-03/8-2800/20 від 01.10.2020 Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України ОСОБА_1 також було відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку в зв`язку з не підтвердженням місця проживання у зона гарантованого добровільного відселення з моменту аварії до 31.07.1986.

Вважаючи відмову Відповідача у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку необґрунтованою та протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Стаття 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статтею 15 Закону України Про пенсійне забезпечення умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення .

Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування .

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ (в редакції закону на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1) (в редакції на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії), до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж; документи про місце проживання (реєстрації) особи; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ).

За умовами Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІ документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІ є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи .

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи .

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04.09.2015 (№ 690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05.05.2017 у справі № К/800/15193/17, від 03.10.2017 у справі № К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 28.03.2018 у справі № 333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Відповідно до статті 15 Закону № 796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Слід зазначити, що вимогу щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Подання такої довідки органу Пенсійного фонду для підтвердження періоду (періодів) проживання на територіях радіоактивного забруднення передбачено умовами Порядку № 22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІ.

Суд дослідив, що за змістом довідки від 18.06.2020 за №956, виданої Виконавчим комітетом Коростенської міської ради, ОСОБА_1 дійсно з 11.10.1986 по 05.06.1987, з 05.06.1987 по 06.07.1989 та з 06.07.1989 по 21.12.1995 постійно поживала та була зареєстрована в м. Коростені Житомирської області, яке віднесене до 3 категорії добровільного (гарантованого) відселення громадян, що постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС. Вказана довідка видана на підставі архівних документів відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради.

Місто Коростень відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ УРСР від 23 липня 1991 року №106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

Отже, довідкою органу місцевого самоврядування підтверджено період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, на переконання суду, відповідачем протиправно не було взято до уваги довіку від 18.06.2020 за №956, а доводи відносно того, що вказана довідка не відповідає Додатку №3 до порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд сприймає критично, оскільки таке посвідчення позивачеві вже видано ще 12.04.1993.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, а саме лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.07.2020 №2600-0314-8/10136 та повторно зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, що жодним чином не заперечувалось позивачем, під час вирішення питання про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку до загального трудового стажу позивача не були зараховані періоди роботи в колгоспі з 22.08.1989 по 01.06.1999 та з 04.06.1900 по 21.12.1991, оскільки відсутній встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів, також не зарахований період навчання, до надання уточнюючої довідки, оскільки навчання перетинається з трудовою діяльністю.

Тобто, позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з двох підстав, одна з яких - недостатня кількість трудового стажу, що позивачем жодним чином не спростовано під час розгляду справи та не наведено жодних обґрунтувань з даного приводу.

Отже, в цій частині, матеріали справи не місять доказів на спростування доводів відповідача, а тому суд не вбачає підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за зменшенням пенсійного віку та відповідно зобов`язання відповідача вчинити такі дії.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа