Справа № 560/4267/21
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4267/21
УХВАЛА

іменем України

21 квітня 2021 рокум. Хмельницький
Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Салюк П.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності вимогам ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд встановив, що позивач звернувся до суду із пропуском шестимісячного строку звернення, визначеного частиною другою статті 122 КАС України, оскільки про ймовірне порушення своїх прав, а саме у разі недотримання відповідачем вимог законодавства щодо розміру виплаченої допомоги до 5 травня, позивач мав довідатись про порушення своїх прав після отримання такої допомоги до 30 вересня відповідного поточного року.

Відповідно до ухвали від 13 квітня 2021 року суд запропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для його поновлення.

19 квітня 2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, в якому вказано, що такий строк сплинув в період карантину через поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVID - 19, установленим з 12 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211, який діє по цей час.

Дослідивши вищезазначене клопотання позивача, суд встановив наступне.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Встановлений ст. 122 КАС України, строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд також зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Зі змісту заяви позивача позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що підставою для звернення з даним позовом до суду стали протиправні, на переконання позивача, дії відповідача щодо недоплати йому допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій.

Згідно з статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

З огляду на наведене, перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" слід обраховувати з 30 вересня відповідного поточного року.

Вищевказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 06 лютого 2018 року у справі №607/7919/17, а саме, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж та, яка була йому нарахована.

Тобто перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Відповідно до частина 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування щорічної разової допомоги в необхідному розмірі починається з 30 вересня поточного року у якому такі виплати мали бути здійсненні.

Вищезазначене спростовує твердження щодо не пропущення шестимісячного строку звернення до суду, визначеного частиною 2 статті 122 КАС України, оскільки відмова у виплаті щорічної грошової допомоги до 5 травня викладена в листі відповідача у даному випадку не може бути підставою для поновлення строку звернення до суд з підстав викладених вище.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом або унеможливлювали позивачу вчасно, тобто до 30 вересня кожного року, дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів стосовно нарахування разової грошової допомоги та звернутися до суду у шестимісячний строк, а саме до 30 березня.

При цьому, посилання позивача на запровадження карантину суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" карантин на всій території України запроваджений з 12 березня 2020 року. Водночас, постановою Кабінету Міністрів № 343 від 4 травня 2020 року було відновлено роботу частини закладів та певних видів діяльності з 11 травня 2020 року, зокрема й відділень поштового зв`язку та інших державних закладів та установ, що у свою чергу забезпечувало можливість звернення до суду. Однак, навіть враховуючи термін запровадження карантину, то з моменту його послаблення до моменту звернення позивача до суду минуло більше шести місяців, що також перевищує строк для звернення до адміністративного суду встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Водночас, з вказаним адміністративний позовом до суду позивач звернувся 06 квітня 2021 року, тобто після спливу встановленого строку звернення до суду, з моменту виплати позивачу допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, а також строку встановленого статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що беззаперечно свідчить на користь висновку про пропуск позивачем, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, шестимісячного строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд визнає причини його пропуску поважними.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Так, на виконання вимог ч. 1 ст. 121 КАС України, позивач подав до суду заяву про поновлення пропущеного ним строку на звернення з даним позовом до суду.

Судом також враховується, що в аспекті викладених обґрунтувань щодо наявності підстав для поновлення пропущеного строку, його порушення було занадто тривалим, хоча об`єктивно для позивача були створені обставини, які дозволяли забезпечити можливість вчасно поставити перед судом питання щодо оцінки правомірності дій відповідача. Оскільки позивачем не був реалізований процесуальний інтерес до судового захисту своїх прав, суд не встановив жодних об`єктивних та непереборних обставин, які унеможливлювали б для позивача звернення з позовом до суду вчасно.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що намір захистити у судовому порядку порушені права має реалізовуватись у чіткій відповідності до вимог процесуального закону і має бути наслідком добросовісних дій позивача.

Отже, за наведених обставин та з огляду на ненадання позивачем будь-яких належних доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку звернення до суду, викладені позивачем обставини у заяві про поновлення строку звернення до суду не можуть бути визнані поважними, оскільки такі причини не носять ознак об`єктивності та непереборності безпосередньо для позивача, а реалізація останнім права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, які є поважними, позивачем не вказано.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи зазначене, оскільки позивач не усунув недоліки вказані судом в ухвалі від 13 квітня 2021 року у повному обсязі, то позовну заяву позивачем подано без додержання вимог КАС України, а тому суд вважає за необхідне повернути даний адміністративний позов позивачу.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись пунктом 1 частини 4 статті 169, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддяП.І. Салюк