Справа № 580/176/21
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року справа № 580/176/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Стійковської сільської ради про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач).

На виконання ухвали від 25.01.2021 про залишення позовної заяви без руху позивач 12.02.2021 надав суду уточнений позов до Стійковської сільської ради (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправною відмову відповідача щодо виділення позивачу земельної ділянки;

зобов`язати відповідача виділити позивачу земельну ділянку (пай) із резервного фонду громади Катеринопільського району Черкаській області, загальною площею 2,99 га.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач відмовив у виділенні позивачу земельної ділянки (пай) із резервного фонду за відсутності законних підстав, оскільки. Як член КСП «Велика Вись» має право на виділення йому такої земельної ділянки. При цьому, у разі відсутності вільних земель колишнього КСП, має право на виділення землі із резервного фонду.

Ухвалою суду від 17.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, повідомлено про строки для надання клопотань про розгляд справи з викликом у судове засідання.

12.03.2021 суду надано відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що позивач не включений до списку громадян членів КСП «Велика Вись», що є додатком до акту на право колективної власності на землю вказаного підприємства. Крім того зазначив, що рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 19.10.2010 у справі №2-423-2010, яке змінено рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10.01.2011, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання права власності на земельну частку (пай) та видачу державного акта на право власності на землю.

Оскільки сторони клопотань про розгляд справи з їх повідомленням (викликом у судове засідання) або заперечень на розгляд справи саме у спрощеному провадженні суду не надали, призначення експертизи або виклик для допиту свідків не є доцільним, суд вирішив розглянути справу у спрощеному провадженні без проведення судового засідання та їх виклику (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

26.08.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою (вх. №3), в якій просив виділити земельну частку (пай), яка знаходиться на території Стійковської сільської ради, розміром визначеному сільською радою в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Листом від 23.09.2020 №176 відповідач повідомив позивача. що на даний час земельні ділянки резервного фонду перебувають у державній власності. Землі резервного фонду, що можуть паюватись у комунальній власності відсутні. Відповідно до п.5 ст.122 Земельного кодексу України Стійковська сільська рада не є розпорядником земель резервного фонду державної власності. Таким розпорядником є ГУ Держгеокадастру у Черкаській області.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував таке.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п.б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1-3 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Пунктами 16, 17 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадянам - власникам земельних часток паїв за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Пунктом 8 Перехідних Положень ЗК України передбачено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Згідно з ч.5 ст.25 ЗК України особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Частинами 10, 11 ст.25 ЗК України визначено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Частинами 1-2 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

На підставі п. «в» ч.3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією

Ч.9 ст.118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За приписами частин 1, 4 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, розмежування компетенції місцевих рад та центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів щодо розпорядження земельними відбувається в залежності від форми власності такої земельної ділянки (державна чи комунальна).

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно з частинами 1, 2 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

На підставі ч.4 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

На підставі ч.5 ст.79-1 ЗК України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

З аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що відведення земельної ділянки (паю) із земель запасу державної або комунальної власності відбувається на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з дотриманням встановленої ЗК України процедури.

Зокрема, звернення до уповноваженого органу із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, його виготовлення та затвердження відповідним рішенням.

Суд врахував, що позивачем вказаної процедури не дотримано.

Доказів звернення позивача до уповноваженого із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою суду не надано.

Натомість у спірних правовідносинах, позивач звертався до відповідача із клопотанням про виділення йому земельної частки (паю), що не відповідає вищевказаним вимогам ЗК України.

Посилання відповідача на Закон України від 5 червня 2003 року №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» суд не прийняв до уваги, оскільки, виходячи з висновків Конституційного Суду України, наведених у рішенні від 03.10.1997 у справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України), до даних правовідносин підлягає застосуванню ст.122 ЗК України в редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який був прийнятий пізніше Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2019 року у справі №818/292/16. Який обов`язковий для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на висновки Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року у справі №810/1096/18 відповідно яких на етапі, коли землі колективної форми власності колишнього КСП ще не розподілені в повному обсязі, у разі якщо такі землі знаходяться за межами населеного пункту, то питання виділення особі належної їй земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) проводиться відповідною районною державною адміністрацією. Лише у випадку відсутності необхідної землі колективної власності така земля виділяється із земель державної або комунальної власності органами, визначеними статтею 122 ЗК України.

Суд зазначає, що згідно з фактичними обставинами вказаної справи (№810/1096/18) позивач на підставі судового рішення набув беззаперечне право на земельну частку (пай) із резервного фонду земель, переданих у державну власність при розпаюванні КСП, розміром 4,19 умовних кадастрових гектари. Отже, спір про право на одержання земельної ділянки у власність відсутній. Проте, позивач не зміг отримати земельну ділянку через відсутність вільних земель.

Водночас, у спірних у справі, що розглядається правовідносинах, беззаперечного права на земельну частку (пай) позивач на набув.

Так, рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 19.10.2010 у справі №2-423-2010, яке змінено рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10.01.2011, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання права власності на земельну частку (пай) та видачу державного акта на право власності на землю.

Отже, фактичні обставини у даній справі та справі №810/1096/18 відмінні, а тому підстави для застосування вказаних правових висновків у даному спорі відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки положення ЗК України для спірних правовідносин не передбачають повноважень місцевої ради щодо виділення земельної частки (паю) без дотримання вищевказаної процедури, відсутні правові підстави для зобов`язання його виділити.

Зважаючи, що мета адміністративного судочинства відповідно до положень ч.1 ст.2 КАС України це ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача та згідно зі ст.139 КАС України розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.2-16, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя О.А. Рідзель