Справа № 200/7579/20-а
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 р. Справа№200/7579/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Іллінівського сільського голови Маринича Володимира Олександровича до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про скасування постанов виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Сільський голова Маринич Володимир Олександрович (Донецька область, м.Костянтинівка, пр.Ломоносова, 101а) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (ідентифікаційний код 35035126, 85114, Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Торецька, 285) про скасування постанов, а саме від 22 липня 2020 року ВП №6188242 про накладення штрафу, від 22 квітня 2020 року ВП №6188242 про стягнення виконавчого збору, від 22 квітня 2020 року ВП №6188242 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. В обґрунтування зазначено, що 29 липня 2020 року на адресу Іллінівської сільської ради надійшло 3 постанови, а саме від 22 липня 2020 року ВП №6188242 про накладення штрафу, від 22 квітня 2020 року ВП №6188242 про стягнення виконавчого збору, від 22 квітня 2020 року ВП №6188242 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Вважає, що постанова про накладення штрафу містить недоліки в частині формулювання відповідальності - "за невиконання виконавчого листа", в частині зазначення місцезнаходження сільської ради "с.Ілліча" замість "с.Іллінівка", не засвідчення її печаткою із зображенням державного Герба України, визначення боржника у виконавчому провадженні. Крім того, вважає, шо виконавчі листи видані у момент, коли рішення суду не набрало законної сили. Фактичне виконання рішення суду в частині повторного розгляду заяви здійснено 08 квітня 2020 року, що свідчить про відсутність підстав для накладення штрафу в межах виконавчого провадження.

14 вересня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

18 вересня 2020 року до суду від відповідача надійшов відзив, в якому викладено заперечення проти задоволення позовних вимог, та зазначено, що державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа виконавчого листа. 22 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження, одночасно, на виконання вимог ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 150,00грн. У встановлений строк, рішення суду боржником не виконано, що призвело до застосування штрафу на голову сільської ради, як посадової особи, що є відповідальним за виконання рішення суду. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу п`ятиденний строк з дати отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме шляхом надання до суду уточненої позовної заяви (разом із доказом надіслання її копії відповідачу), оформленої з урахуванням висновків, викладених в цій ухвалі (вказано, що з позовом звернувся сільський голова, в той час коли спірні постанови стосуються боржника - Іллінівської сільської ради).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з невиконанням ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

31 березня 2021 року постановою Першого апеляційного адміністративного суду ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі №200/7579/20-а скасовано, а справу направлено до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

12 квітня 2021 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду прийнято до провадження адміністративну справу №200/7579/20-а та призначено розгляд справи на 19 квітня 2021 року.

У судове засідання призначене на 19 квітня 2021 року представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини дев`ятої статі 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Іллінівська сільська рада Костянтинівського району Донецької області є органом місцевого самоврядування, а її керівником Іллінівський сільський голова Маринич В.О., про що свідчить запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.01.2017, номер запису: 0005211.

14 лютого 2020 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/14258/19-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Іллінівської сільської ради задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Іллінівської сільської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 14 листопада 2019 року про затвердження проекту землеустрою; визнано протиправним та скасовано рішення Іллінівської сільської ради від 09 грудня 2019 року №1/41-28, яким проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) для ведення особистого селянського господарства на території Іллінівської (Катеринівської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населеного пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :15:000:0153)» відхилено у зв`язку з не набранням необхідних більшості голосів депутатів; зобов`язано Іллінівську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 листопада 2019 року про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, за межами населених пунктів з прийняттям обґрунтованого та законного рішення.

06 квітня 2020 року Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №200/14258/19-а щодо зобов`язання Іллінівської сільської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 листопада 2019 року про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, за межами населених пунктів з прийняттям обґрунтованого та законного рішення.

08 квітня 2020 року рішенням Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області №І/45-32 повторно відхилено проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) для ведення особистого селянського господарства на території Іллінівської (Катеринівської) сільської ради Костянтинівського району Донецької області (за межами населеного пунктів) та надання земельної ділянки (кадастровий номер :15:000:0153)» у зв`язку із не набранням необхідної більшості голосів депутатів.

22 квітня 2020 року старшим державним виконавцем розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду №200/14258/19-а, що виданий 06.04.2020 та прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №61888242. Боржнику Іллінівській сільській раді Костянтинівського району Донецької області надано строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Крім того, 22 квітня 2020 року прийняті постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору з боржника - Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.

В постанові про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження визначена загальна сума мінімальних витрат, що складає 150,00 грн., в т.ч. плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження в розмірі 69,00 грн., канцелярські витрати: папір, конверти, поштові знаки у розмірі 81,00 грн.

В постанові про стягнення виконавчого збору визначена загальна сума виконавчого збору - 18892,00 грн., яка обрахована виходячи з розміру чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати та підлягає стягненню з боржника юридичної особи Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області.

Постанови спрямовані на адресу Іллінівської сільської ради рекомендованим листом 30 квітня 2020 року (реєстраційний номер Укрпошти 376).

22 липня 2020 року прийнята постанова про накладання штрафу у розмірі 3400,00 грн. на сільського голову Іллінівської сільської об`єднаної територіальної громади Костянтинівського району Донецької області ОСОБА_2 у зв`язку із невиконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/14258/19 боржником - Іллінівською сільською радою Костянтинівського району Донецької області.

Не погодившись із постановою від 22 липня 2020 року ВП №6188242 про накладення штрафу, постановою від 22 квітня 2020 року ВП №6188242 про стягнення виконавчого збору, від 22 квітня 2020 року ВП №6188242 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом №1404 та Інструкцією № 512/5.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положенням частини 1 - 3 статті 42 Закону 1404, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Стаття 26 Закону №1404, яка визначає порядок початку примусового виконання рішення, не зобов`язує державного виконавця перевіряти при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, з яких підстав не було в добровільному порядку виконано рішення суду.

Згідно частин 5 - 6 статті 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин 1-4 статті 27 Закону №1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до частини 5 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 27 цього Закону передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За частиною 9 статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною 3статті 40 Закону № 1404 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частина 4 статті 42 Закону № 1404 передбачає, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Пункт 1, 13 Розділу ІХ «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції № 512/5 визначає, що виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.

При виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини 1 статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Відповідно до п.8 Розділу III «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції № 512/5 про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

За положенням п.1 2 Розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції № 512/5, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Суд звертає увагу на те, що виконавчий лист у справі щодо якого здійснювалось примусове виконання рішення суду містить вимогу щодо зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнення.

Аналізуючи зазначені положення Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5, в аспекті спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний зазначити про стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, які підлягають стягненню, та витрат виконавчого провадження у тому числі мінімальних. Тобто, стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

У разі якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу III та пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений в постанові від 12 грудня 2018 року справа №703/1115/17 , від 29 листопада 2018 року справа №750/1315/17, від 13 березня 2019 року у справі №812/1413/17.

Судове рішення, за яким розпочато примусове виконання, має зобов`язальний характер, тобто, визначений судом спосіб захисту порушеного права не є тотожним такому способу захисту порушеного права, як «стягнення» визначеної судом суми за певним видом платежу. Відповідно, підстав для того, щоб при відкритті виконавчого провадження не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору (відповідно до пункту 1 частини 5 статті 27 Закону № 1404) у цьому випадку немає.

Разом з цим, у Законі № 1404 передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина 5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати). В останньому випадку йдеться про частину 9 статті 27 Закону № 1404, за якою виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відтак розпочато примусове виконання рішення).

Тобто, питання про правомірність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору передбачає необхідність з`ясувати: наявність (на дату відкриття виконавчого провадження) підстав для звільнення від сплати виконавчого збору (частина 5статті 27 Закону № 1404); за відсутності таких підстав - коли виконано рішення, у цьому випадку постанову суду про поновлення виплати пенсії, та дату відкриття виконавчого провадження за цим рішенням як передумову для звільнення від сплати виконавчого збору на підставі частини 9 статті 27 Закону № 1404.

Суд зазначає, що за вимогами Закону № 1404 та Інструкції № 512/5, стягнення виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру є обов`язком державного виконавця, незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Суд наголошує, що положення Закону № 1404-VIII не передбачають випадків звільнення від сплати виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження під час виконання виконавчого документа.

Твердження позивача про відкриття виконавчого провадження до набрання законної сили судовим рішенням по справі №200/14258/19-а є безпідставним, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно п.6 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається дата набрання рішенням законної сили.

Судом встановлено, що з метою звернення судового рішення по справі №200/14258/19-а до виконання, Донецьким окружним адміністративним судом 06 квітня 2020 року видано виконавчий лист, який містить, зокрема, один із обов`язкових реквізитів, а саме дату набрання рішенням законної сили 16 березня 2020 року.

Виконавче провадження відкрито 22 квітня 2020 року, тобто після набрання чинності судовим рішенням.

Суд зауважує, що доказів на підтвердження того, що виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин до суду не надано.

Отже, у відповідача були відсутні підстави для не прийняття виконавчого документу до виконання. Крім того, позивачем не оскаржено постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження.

Суд також не погоджується з твердженням позивача про добровільне виконання рішення суду у справі №200/14258/19-а шляхом прийняття рішення від 08.04.2020 №І/45-32, з огляду на те, що за результатом повторного розгляду заяви ОСОБА_1 повторно відхилено проект рішення у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів. Суд звертає увагу, що під час розгляду справи №200/14258/19-а Донецьким окружним адміністративним судом встановлено, що Іллінівська сільська рада тривалий час не приймає рішення по суті заяви гр. ОСОБА_1 , а лише приймає рішення про відхилення розгляду проекту землеустрою, що зумовлено недостатньою кількістю голосів депутатів, що є ознаками бездіяльності.

З огляду на викладене, враховуючи те, що рішення, яким відхилено проект рішення про затвердження проекту землеустрою, у зв`язку з не набранням необхідної більшості голосів депутатів, не є рішенням, що прийнято по суті, суд вважає, що рішення Донецького окружного адміністративного суду №200/14258/19-а в частині зобов`язання Іллінівської сільської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 листопада 2019 року з прийняттям обґрунтованого та законного рішення боржником у добровільному порядку не виконано.

Щодо розмірів виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження суд зазначає, що мотивувальні частини спірних постанов містять детальний опис розрахунку відповідних витрат.

Так, зокрема, розмір виконавчого збору 18892,00 грн. обраховано з урахуванням вимог ч.3 ст.27 Закону № 1404-VIII виходячи з чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати встановленої у 2020 році, тобто 4723 грн. х 4.

При визначенні розміру мінімальних витрат виконавчого провадження враховано, що частиною 2 статті 42 Закону України №1404-VIII передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Абзацом 3 частини 3 цієї правової норми визначено, що розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Аналогічні приписи містяться у пункті 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 02.04.2012, відповідно до якої витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку).

Наказом Міністерства юстиції України від 08.05.2018 року № 1468/5 «Про встановлення розмірів плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження» встановлено з 01.06.2018 плату за користування автоматизованою системою виконавчого провадження в розмірі 69 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, незалежно від до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 05.04.2019 у справі №296/3226/17, від 29.11.2018 у справі №748/1049/17.

Отже, мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить детальний опис здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено Наказом № 2830/5, при цьому Закон № 1404-VIII не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі № 750/6794/17.

Таким чином, відповідачем правомірно зазначено в оскаржуваній постанові суму витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 150,00 грн., в т.ч. 69 грн. плата за користування автоматизованою системою, 81 грн. канцелярські витрати.

Щодо посилання позивача на те, що оскаржувані постанови, в порушення ч.3 ст.4 Закону № 1404, не скріплені печатками, суд зазначає, що вказані вимоги встановлені до оригіналів виконавчих документів, матеріали справи містять саме копії документів виконавчого провадження.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що при прийнятті 22 квітня 2020 року постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору з боржника - Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області державний виконавець діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому, вимоги позивача в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо постанови від 22.07.2020 про накладання штрафу у розмірі 3400,00 грн. на сільського голову Іллінівської сільської об`єднаної територіальної громади Костянтинівського району Донецької області ОСОБА_2 у зв`язку із невиконанням боржником - Іллінівською сільською радою Костянтинівського району Донецької області рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/14258/19 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у ВП №6188242 боржником є Іллінівська сільська рада Костянтинівського району Донецької області представництво якої у виконавчому провадженні здійснює її керівник - ОСОБА_2 (Іллінівський сільський голова).

Рішенням Донецького окружного адміністративного у справі №200/14258/19 зобов`язано саме Іллінівську сільську раду Костянтинівського району Донецької області вчинити певні дії.

Отже, нести відповідальність за невиконання вказаного рішення може саме боржник - Іллінівська сільська рада Костянтинівського району Донецької області, а не її представник -Іллінівський сільський голова Маринич Володимир Олександрович.

Системний аналіз вищенаведених нормативно-правових актів та установлені обставини справи, дозволяють суду дійти висновку, що постанова від 22.07.2020 про накладання штрафу у розмірі 3400,00 грн. на сільського голову Іллінівської сільської об`єднаної територіальної громади Костянтинівського району Донецької області ОСОБА_2 у зв`язку із невиконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/14258/19 боржником - Іллінівською сільською радою Костянтинівського району Донецької області, не відповідає вимогам частини 2 статті 2 КАС України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки вимогами ч.2 ст.139 КАС України не передбачено стягнення сплаченого суб`єктом владних повноважень судового збору при задоволені його позову.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Іллінівського сільського голови Маринича Володимира Олександровича до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про скасування постанов виконавчого провадження задовольнити частково.

Скасувати постанову Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 22 липня 2020 року ВП №6188242 про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. на сільського голову Іллінівської сільської об`єднаної територіальної громади Костянтинівського району Донецької області ОСОБА_2 .

У задоволені позовних вимог щодо скасування постанов Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 22 квітня 2020 року ВП №6188242 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.О. Кошкош