Справа № 520/1973/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

19.04.2021 р. справа №520/1973/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом

Головного управління ДПС у Донецькій області
до Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків)
провизнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, -

встановив:

Матеріали позову з недоліками одержані судом - 09.09.202 р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято - 23.02.2021р. після усунення заявником недоліків позову Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 26.03.2021р.

Позивач, Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області (далі за текстом заявник, боржник), у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу по визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 22.01.2021 р. ВП № 63392586.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що рішення суду не було ним виконано у зв`язку із наявністю поважних причин, а тому штраф спірною постановою накладений передчасно.

Відповідач, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) заперечень проти позову не подав.

Натомість до суду надійшов процесуальний документ у вигляді відзиву на позов від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі за текстом - Відділ ДВС).

Суд вважає, що згаданий процесуальний документ не може бути взятий до уваги, оскільки відділ ДВС не є учасником даної справи.

Водночас із цим, надані документи виконавчого провадження ВП №63392586 не містять дефектів форми, змісту чи підстави походження, були отримані судом у визначений законом спосіб, а тому сприймаються судом якості доказів відповідно до ст.ст.72-76 КАС України.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідивши добуті по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Предметом спору є постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління юстиції (місто Харків) про накладення 5.100,00грн. штрафу від 22.01.2021 р. ВП № 63392586.

Згаданий правовий акт індивідуальної дії був створений органом державної виконавчої служби.

За визначенням ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VIII (далі за текстом - Закон №1404-VIII) та ч.1 ст.6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016р. №1403-VIII систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

У ході розгляду справи судом на виконання вимог ст.9 КАС України з метою з`ясування об`єктивної істини за власною ініціативою безвідносно до правової позиції сторін та процесуальної поведінки учасників справи достовірно установлено, що згідно з положеннями п. 3 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р., до кола органів Державної виконавчої служби у спірних правовідносинах належить Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області (далі за текстом - Управління) та Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області (далі за текстом - Відділ ДВС).

Між тим, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (місто Харків) (далі за текстом - МРУ) є виключно територіальним органом Міністерства юстиції України і та обставина, що в організаційно-штатному складі цього адміністративного органу функціонують Управління та Відділ ДВС не призводить до набуття МРУ юридичного статусу органу ДВС.

Відтак, заявлені до цієї особи вимоги про скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу підлягають відхиленню, позаяк усі питання виконавчого провадження знаходяться поза межами владної управлінської компетенції МРУ як суб`єкта владних повноважень.

Поза увагою суду не залишилися положення ч. 3 ст. 48 КАС України стосовно наявності у суду повноважень до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Проте, дана норма містить також застереження стосовно недопустимості зміни територіальної підсудності справи після заміни відповідача.

У спірних правовідносинах має місце саме означений випадок, оскільки у разі застосування судом заміни відповідача на належного усі сторони даної справи розташовуватимуться на території Донецької області, на яку територіальна юрисдикція Харківського окружного адміністративного суду не розповсюджується.

Отже, суд об`єктивно позбавлений можливості здійснити заміну неналежного відповідача по справі - МРУ на належного (або Управління, або Відділ ДВС).

Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.07.2019 по справі №200/3382/19-а позов ПрАТ «Докучаєвський Флюсово-доломітний комбінат (ідентифікаційний код - 00191856) було задоволено частково, зобов`язано Головне управління ДФС у Донецькій області підготувати висновок про повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань з плати за землю в сумі 13.156.683,45грн. з відповідного бюджету та надати такий висновок на виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в порядку ст. 43 Податкового кодексу України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.11.2020р. справі №200/3382 19-а замінено сторону виконавчого провадження з боржника - ГУ ДФС у Донецькій області на компетенційного правонаступника - ГУ ДПС у Донецькій області.

24.09.2020р. за даним рішенням було видано виконавчий лист.

22.10.2020р. державним виконавцем відділу ДВС у зв`язку із одержанням названого виконавчого листа було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП63392586.

Пунктом 2 цієї постанови боржника було зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

09.12.2020р. державним виконавцем Відділу ДВС було надіслано боржнику вимогу виконавця.

Вказана вимога була отримана боржником, проте залишена без відповіді, що учасниками справи не заперечено.

04.01.2021р. державним виконавцем Відділу ДВС було вдруге надіслано боржнику вимогу виконавця.

Вказана вимога була отримана боржником, однак залишена без відповіді як і попередня.

22.01.2021р. державним виконавцем Відділу ДВС винесено оскаржувану постанову про накладення 5100,00 грн. штрафу.

Даний правовий акт індивідуальної дії умотивований фактичним судженням державного виконавця Відділу ДВС про те, що рішення суду не виконано без поважних причин.

Юридичними підставами для видання цього акту державним виконавцем відділу ДВС обрані приписи ст. 63 та ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

24.02.2021р. державним виконавцем Відділу ДВС втретє було надіслано боржнику вимогу виконавця.

Суд відзначає, що використані заявником - контролюючим органом (боржником у виконавчому провадженні) у тексті позову доводи про добровільне виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.07.2019 по справі №200/3382/19-а у спосіб складення (видання) і направлення до органів системи Державної казначейської служби України висновків №1-508 від 17.12.2020 р., №2-508 від 17.12.2020, №5-533 від 17.12.2020 р., №6-533 від 17.12.2020 р. №3-542 від 17.12.2020 р. та №4-542 від 17.12.20202 р. про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені на увагу суду не заслуговують, позаяк міра юридичної відповідальності була застосована не Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (місто Харків), а Відділом ДВС, котрий є окремим, самостійним і незалежним суб`єктом владних повноважень - територіальним органом Державної виконавчої служби.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суспільні відносини з приводу примусового виконання судових актів та деяких правових актів індивідуальної дії суб`єктів владних повноважень унормовані, насамперед, приписами Закону України №1404-VIII та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Таким чином, спеціальним законом відносно спірних правовідносин є саме Закон України №1404-VIII.

Відповідно до ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

У розумінні ст.1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Звідси слідує, що законодавець наділив саме державного виконавця як спеціального суб`єкта права компетенцією на власну кваліфікацію певного діяння як фактичного і повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Наявність саме такого владного управлінського повноваження у державного виконавця (а не територіального органу Міністерства юстиції України) підтверджується і положеннями ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими державний виконавець може накласти штраф за невиконання рішення без поважних причин.

Розглядаючи справу, суд повторює, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не є органом Державної виконавчої служби, усі питання примусового виконання судових актів знаходяться поза межами управлінської компетенції даного органу державної виконавчої влади, доказів причетності МРУ до накладення оскарженого штрафу матеріали справи не містять.

Владне управлінське волевиявлення з приводу застосування штрафу було реалізовано головним державним виконавцем відділу ДВС.

Вимога про скасування цього рішення суб`єкта владних повноважень може бути спрямована або до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області, або до Відділу ДВС.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

У спірних правовідносинах позивачем не доведений факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів владними управлінськими діяннями Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а усі питання виконавчого провадження, у тому числі і оскаржувана постанова, знаходяться поза межами владної управлінської компетенції суб`єкта, визначено відповідачем по даній справі.

Викладене зумовлює залишення позову без задоволення.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права; вичерпно реалізував юридичні механізми зясування об`єктивної істини.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір", поклавши судові витрати на позивача.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя Сліденко А.В.