Справа № 127/5721/21
Суддя: Клапоущак С. Ю.
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №127/5721/21
Провадження № 2-а/127/62/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Клапоущака С.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Кізян Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування Департаменту енергетики транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Фалинського Богдана Владиславовича про скасування постанови серії ІВ №00013507 від 03 листопада 2020 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису),-

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування Департаменту енергетики транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Фалинського Б.В. про скасування постанови серії ІВ №00013507 від 03 листопада 2020 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, підготовче засідання призначено на 23 березня 2021 року.

Згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2021 року підготовче провадження було закрито та призначено адміністративну справу до судового розгляду на 08 квітня 2021 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що Староміським відділом державної виконавчої служби у м. Вінниці ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 10 лютого 2021 року за №64434745 з примусового виконання постанови серії ІВ №00013507 від 03 листопада 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Постанову про відкриття виконавчого провадження він отримав поштою 26 лютого 2021 року. З оскаржуваною постановою він ознайомився 27 лютого 2021 року, скориставшись вказаним у постанові про відкриття виконавчого провадження ідентифікатором доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, тому вважає, що строк на оскарження даної постанови він пропустив з поважних причин, оскільки він не знав і не міг знати, що зазначена постанова була винесена та відповідно не міг оскаржити її в строки встановлені чиним законодавством.

Так, в оскаржуваній постанові зазначено про порушення ним правил зупинки транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 (п. 33 знак 3.34) «Зупинку заборонено». Його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень. Однак, відповідачем невірно застосовано норми Правил дорожнього руху України, оскільки, як вбачається з фотофіксації, розміщеної на сайті Вінницької міської ради, його автомобіль стояв під знаком 3.38 «Зона обмеженої стоянки» із позначкою на асфальті знаку «Водій з інвалідністю». Тобто, зупинка у даному місці не є забороненою, на неї не поширюється знак 3.34 «Зупинку заборонено». Дія знаків «Зупинку заборонено» та «Зона обмеженої стоянки» не поширюється на водіїв з інвалідністю. Відповідно до посвічення він є особою з інвалідністю 2-ї групи та пересувається на зазначеному вище автомобілі, який отриманий як соціальна допомога від органів соцзабезпечення, про що також вказано у примітці у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. За таких обставин, позивач вважає, що він не допустив порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідачем не були встановлені фактичні обставини справи.

Так, при винесені постанови у відсутності особи водія, відповідач встановив власника автомобіля, дату його народження, місце проживання тощо. Водночас не звернув уваги на статус автомобіля та особу власника. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, вчинення якого нерозривно пов`язано з конкретною особою - порушником, неможливе без вивчення документів, що підтверджують особу, його особливий статус та правовий статус автомобіля за умови відсутності порушника на місці вчинення адміністративного правопорушення. Розглянувши справу за відсутності особи, що притягається до відповідальності, відповідач встановив і власника автомобіля, і персональні дані, але з незрозумілих причин не звернув уваги на те, що згідно особливих відміток транспортний засіб отриманий особою - інвалідом від органів соцзабезпечення. Враховуючи вищевикладене, позивач просить поновити йому строк на оскарження постанови про накладення на нього адміністративного стягнення від 03 листопада 2020 року серії ІВ №00013507 та визнати незаконною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) від 03.11.2020 серії ІВ №00013507.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гуща Я.В. не з`явилася, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. Крім того, до суду надала письмові пояснення, у яких зазначила, що ознайомившись з відзивом відповідача, вважає за необхідне зазначити, що позивач має відповідні розпізнавальні знаки на автомобілі, які підтверджують той факт, що він є інвалідом. З урахуванням того, що якість даних знаків є невисокою, враховуючи те, що автомобіль експлуатується під час різних погодних умов, з часом вони можуть відклеюватись від скла автомобіля, але вони завжди наявні у позивача в автомобілі. Даний автомобіль наданий позивачу відділом соціального забезпечення саме як інваліду 2-ї групи.

Представник відповідача Фалинського Б.В. за довіреністю Мельник С.С. у судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечував. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржувана постанова з листом Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради за №21-00-007-65413 надіслана позивачу 04 листопада 2020 року на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів. Однак, поштове відправлення не було вручене ОСОБА_1 та повернулось до відправника 07 грудня 2020 року без вручення з довідкою (ф. 20) відділення поштового зв`язку, яка містить причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ч. 10 ст. 279-1 КУпАП, у разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою, днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову. Регулювання дорожнього руху на ділянці дороги, де був зупинений автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснено за допомогою дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» із встановленою під ним табличкою 7.18 «Крім осіб з інвалідністю». Інспектором з паркування 23 жовтня 2020 року о 15.17 год. в режимі фотозйомки зафіксовано порушення правил зупинки автомобіля позивача, а саме указаний транспортний засіб перебував в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушено правила дорожнього руху (пп. «в» п. 8.4 ПДР України), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Після встановлення особи, яка вчинила вищезазначене правопорушення, відповідно до положень ч. 1 ст. 279-1 КУпАП, було винесено оскаржувану постанову від 03 листопада 2020 року про накладення адміністративного стягнення серії ІВ №00013507 до повідомлення від 23.10.2020, згідно до ч. 5 ст.ст. 279-1, 283, 284 КУпАП - без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, 23 жовтня 2020 року о 15.17 год. в м. Вінниці по вул. Соборній, 22 транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , здійснено адміністративне правопорушення - не виконана вимога дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Здійснено зупинку в зоні дії цього знаку, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, що зафіксоване інспектором з паркування в режимі фотозйомки за допомогою технічного засобу Logisc Instrument K80. Згідно з п.п. «е» п. 8.4 Правил дорожнього руху України, таблички до дорожніх знаків уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені. Підрозділ 7 Правил дорожнього руху України визначає таблички до дорожніх знаків. Згідно з п. 7.18 «Крім осіб з інвалідністю» - табличка означає, що дія знака не поширюється на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил, застосовується зокрема із знаком 3.34. Системний аналіз зазначених правових норм указує на те, що дія знаку 3.34 «Зупинку заборонено» із табличкою 7.18 «Крім осіб з інвалідністю» не поширюється на мотоколяски та автомобілі, виключно у разі встановлення на ці транспортні засоби розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил, а саме розміщення такого знаку спереду і ззаду на відповідному транспортному засобі. Тільки у зазначеному випадку водії з інвалідністю, що керують цими транспортними засобами або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю, можуть відступати від вимог указаного заборонного знаку за наявності під ним таблички 7.18. Проте на транспортний засіб позивача не було встановлено розпізнавальні знаки «Водій з інвалідністю» відповідно до Правил дорожнього руху, дана обставина підтверджується фотофіксацією, здійсненою інспектором з паркування в місці зупинки транспортного засобу позивача. У даному випадку зупинка вказаного транспортного засобу, у якому був відсутній водій та пасажири, за відсутності на ньому розпізнавальних знаків «Водій з інвалідністю», що зафіксовано інспектором з паркування в режимі фотозйомки, безумовно підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Отже, суд розглянув справу у відсутність сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд вважає, що позивачу слід поновити строк на оскарження постанови серії ІВ №00013507 від 03.11.2020 про накладення на нього адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху, оскільки твердження позивача, що із змістом оскаржуваної постанови він ознайомився 27 лютого 2021 року є переконливими, підтверджуються наданими ним доказами.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Порядок та особливості розгляду справи про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлений у статях 279-1 - 279-4 КУпАП.

Відповідно до ст. 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

За змістом ч. 2 ст. 14-2 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.

Згідно з примітками до ст. 122 КУпАП та до ст. 151-1 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно ст. 219 КУпАП, від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і шостою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Вимогами частини 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як вбачається із оскаржуваної постанови серії ІВ №00013507 від 03 листопада 2020 року позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень за порушення дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушено Правила дорожнього руху України (п.п. «в» п. 8.4), відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Представник позивача Гуща Я.В. вказала, що розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» знаходився в автомобілі з урахуванням того, що якість даних знаків є невисокою, автомобіль експлуатується під час різних погодних умов, з часом вони можуть відклеюватись від скла автомобіля, але вони завжди наявні у позивача в автомобілі. Даний автомобіль наданий позивачу відділом соціального забезпечення саме як інваліду 2-ї групи.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Однак, в порушення вимог ст.ст. 245, 280, 252 КУпАП, інспектором з паркування Фалинським Б.В. не були з"ясовані всебічно, повно і об"єктивно всі обставини справи.

На підставі дослідженого, вбачається, що водієм ОСОБА_1 не були належним чином виконані вимоги п. 2.8 Правил дорожнього руху України, зокрема, його автомобіль не був позначений розпізнавальним знаком «Інвалід», однак слід вказати наступне.

ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України 28 березня 2017 року (серія НОМЕР_3 ), тому дія знаку 3.34 «Зупинку заборонено» на нього не поширюється. Розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», як зазначила представник позивача Гуща Я.В. , знаходився в автомобілі позивача з урахуванням того, що якість даних знаків є невисокою, автомобіль експлуатується під час різних погодних умов, з часом вони можуть відклеюватись від скла автомобіля, але вони завжди наявні у позивача в автомобілі.

Стаття 8 КАС України вказує, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу. Однією з таких вимог є вимога про якість закону, під законом тут мається на увазі положення нормативно-правового акта. По - перше, закон повинен бути доступним особі, тобто містити зрозумілі й чіткі формулювання, які б давали можливість особі самостійно або з відповідною консультацією регулювати свою поведінку. По-друге, він має бути передбачуваним, тобто таким, щоб особа могла передбачити наслідки його застосування. По - третє, закон повинен відповідати всім іншим вимогам верховенства права, зокрема він з достатньою чіткістю має встановлювати межі дискреційних повноважень, наданих суб`єктам владних повноважень, та спосіб їх здійснення. Це необхідно, щоб особа була захищеною від свавілля суб`єктів владних повноважень (п. 27 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Круслен проти Франції» від 24 квітня 1990 року).

Враховуючи, що ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України 28 березня 2017 року (серія НОМЕР_3 ), приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, суд вважає необхідним застосувати принцип верховенства права при розгляді даної справи та скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно частини 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В зв`язку з тим, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, оскільки він є особою з інвалідністю 2-ї групи, беручи до уваги, що його позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 454 гривні.

На підставі вищевикладеного, керуючись 14-2, ч. 1 ст. 122, 219, 245, 251, 265-4, 279-1, 280, 293 КУпАП, ст.ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом про скасування постанови серії ІВ №00013507 від 03 листопада 2020 року по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).

Адміністративний позов ОСОБА_1 до головного спеціаліста - інспектора з паркування відділу паркування Департаменту енергетики транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Фалинського Богдана Владиславовича про скасування постанови серії ІВ №00013507 від 03 листопада 2020 року по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису),- задоволити.

Постанову серії ІВ №00013507 від 03 листопада 2020 року по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з п. 3 розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України, викладеним в новій редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантану, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID - 19)» №731-ІХ від 18.06.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID - 19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя: