Справа № 500/620/21
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/620/21

19 квітня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Баранюка А.З., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач) із позовом, в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 90 % до 62% винагороди судді, який працює на відповідній посаді без врахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку: половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби, роботу слідчого при здійсненні перерахунку та виплаті довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020;

зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити починаючи з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90 % винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Тернопільській області від 11.03.2020 №118, з урахуванням фактично виплачених сум та враховуючи до стажу роботи, що дає судді право на відставку: половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби, роботу слідчого, визначивши стаж роботи на посаді судді 33 роки 1 місяць 15 днів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі № 500/1967/20, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , однак при його здійсненні відповідач зменшив розмір його щомісячного довічного грошового утримання з суддівської винагороди 90% до 62%, обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020. Проте позивач не погоджується із такими діями та вказує, що відповідач проводив перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці без врахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку: половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби, роботу слідчого. Також вважає, що відповідач протиправно зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання до 62% суддівської винагороди, оскільки на момент виходу ним у відставку йому було призначено 90% і саме такий відсоток, на думку позивача, має застосовуватися при здійсненні перерахунку його довічного грошового утримання.

Ухвалою судді від 16.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №500/620/21. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

12.03.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних відмовити та, зокрема вказує, що відповідно до ч.3 ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", на момент звернення із заявою про перерахунок, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вважає, що посилання позивача на відсотки грошового забезпечення діючого судді в розмірі 90% є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, а ним правомірно проведено перерахунок в розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки суддівський стаж позивача становить 26 років 5 місяців 26 днів (50% + 12 % за кожний рік понад 20).

Ухвалою суду від 26.03.2021 постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

24.03.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому вказує, що починаючи з 04.10.2016 по січень 2021 включно, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачувалось позивачу у розмірі 90% винагороди працюючого судді, однак в подальшому відповідач протиправно зменшив його розмір до 62 %. Крім того, повторно звернув увагу на безпідставність у незарахуванні до його трудового стажу, який враховується до вислуги років стажу судді: половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби, роботу слідчого.

Ухвалою суду від 08.04.2021 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача.

В судове засідання позивач не прибув, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання також не прибув, подав до суду заяву, в якій просить розглядати дану справу без його участі.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 09.04.1990 по 03.10.2016 працював на посаді судді Кременецького районного суду, в тому числі з 12.02.1993 по 14.04.2015 по посаді голови даного суду.

З 04.10.2016 позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, як суддя у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі № 500/1967/20, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області №118 від 11.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

На виконання вказаного рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було здійснено відповідний перерахунок.

На звернення позивача, відповідач листом від 18.01.2021 №158-94/З-02/8-1900/21 повідомив, що при здійсненні перерахунку, розмір його щомісячного грошового утримання визначено в розмірі 62 відсотки суддівської винагороди.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу визначення органом Пенсійного фонду України під час проведення перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 відсотку суддівської винагороди в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VІІ.

Разом з тим, позивач вважає, що при обчисленні його довічного грошового утримання орган Пенсійного фонду України повинен застосовувати відсоток, який був призначений йому при виході у відставку, а саме, 90%.

Проте суд не може погодитися з такою позицією позивача з огляду на наступне.

Відсоток розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на рівні 90%, про що вказує позивач, визначений на підставі ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (з урахуванням п. 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016).

Пунктом 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 визначено наступне: « - частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

При цьому, відповідно до норм вищезазначеного законодавчого акту, суддівська винагорода судді місцевого суду обраховувалось з 15 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції (з урахування п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018).

Разом з тим, вищезазначені законодавчі норми втратили чинність з прийняттям Закону №1402-VІІ та не підлягають застосуванню з 30 вересня 2016 року.

В свою чергу нормами чинного станом на день виникнення спірних правовідносин Закону №1402-VІІ визначені інші вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме:

- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 4 ст. 142 Закону №1402-VІІ);

- базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (ч.ч. 3, 4 ст.135 Закону №1402-VІІ).

Пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VІІ (у редакції, чинній до 18 лютого 2020 року) було встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), вищевказані положення п. 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VІІ.

Зокрема, приймаючи вказане рішення Конституційний Суд України виходив з того, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання. Однак такий підхід, на думку Конституційного Суду України, порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

З огляду на вищенаведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження згідно із положеннями п. 25 розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення п. 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Відтак, з наведеного слідує, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має співвідноситися із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя і у разі збільшення розміру такої винагороди проводиться перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому, щомісячне грошове утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді діяло до часу прийняття Конституційним Судом України Рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 з 19.02.2020 має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, саме з урахуванням вимог ст. 142 Закону №1402-VIII, яке становить 50 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Тому, суд приходить до висновку, що здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.09.2020 року у справі № 500/1967/20 з урахуванням положень ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, діяв відповідно до чинного законодавства, оскільки з 18 лютого 2020 року законодавством встановлено єдиний підхід до обрахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Поряд із цим, як вбачається із матеріалів справи, відповідний перерахунок відповідач здійснював з урахуванням 26 років суддівського стажу позивача (50+6х2=62).

Однак суд не погоджується із таким визначенням відсоткового розміру з огляду на наступне.

Як слідує із військового квитка серії НОМЕР_1 з 27 квітня 1980 року по 07 травня 1982 року позивач проходив службу в армії.

Згідно із дипломом серії НОМЕР_2 з 01.09.1983 по 01.07.1987 позивач навчався в Харківському юридичному інституті.

Також, згідно відомостей його трудової книжки, позивач з 01.08.1987 року по 12.04.1990 позивач працював на посаді слідчого Бучацького РВ УМВС Тернопільської області.

Суд зазначає, що частиною четвертою статті 43 Закону України "Про статус суддів" № 2862-XII 15 грудня 1992 року, чинного на день призначення позивача на посаду судді, було визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби; (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента України від 20.03.2008 року №248/2008).

Аналогічна правова норма наведена і в Постанові Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді, згідно якої до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби (абзац 2 пункту 3-1 ).

Відтак, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, необхідним є врахування строку проходження ним строкової військової служби (2 роки), половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі (1 рік 11 місяців), та періоду роботи слідчим (2 роки 08 місяців).

Отже з урахуванням наведеного, загальний стаж роботи позивача, що має враховуватися при здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 33 роки 01 місяць 15 днів та становить 76 відсотків (50+13х2=76).

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що для ефективного відновлення порушеного права позивача слід визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з розміру 62% винагороди судді, який працює на відповідній посаді без врахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку: строку проходження ним строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, періоду роботи слідчим та зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 76% суддівської винагороди з 19.02.2020 із урахуванням фактично виплачених сум.

Щодо доводів відповідача про пропуск строку звернення до суду з цим позовом, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від Пенсійного органу відповіді на надісланий відповідний запит.

З матеріалів справи встановлено, що позивач дізнався, що при здійсненні перерахунку, розмір його щомісячного грошового утримання визначено в розмірі 62 відсотки суддівської винагороди, отримавши відповідь відповідача від 18.01.2021 №158-94/З-02/8-1900/21, а звернувся до суду із цим позовом (здав на пошту) 09.02.2021, що свідчить про дотримання встановленого статтею 122 КАС України шестимісячного строку.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії, чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з розміру 62% винагороди судді, який працює на відповідній посаді без врахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку: строку проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи слідчим.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76% суддівської винагороди з 19.02.2020 із урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати на суму сплаченого судового збору 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, .

Головуючий суддя Баранюк А.З.