Справа № 280/1827/21
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Справа № 280/1827/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА» (72313, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв Сталінграду, буд.3-А, )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, код ЄДРПОУ ВП 44118663)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

09.03.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА» (далі - позивач, ТОВ «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА») до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №0 від 31.12.2020, №0 від 31.12.2020.

Ухвалою суду від 10.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №280/1827/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначений судовий розгляд справи на 08.04.2021.

На підставі клопотань сторін, що перебувають в матеріалах справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено у позовній заяві від 04.03.2021 (вх.№13515 від 09.03.2021), а також у відповіді на відзив від 02.04.2021 (вх.№19221 від 05.04.2021). Зокрема зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі висновків контролюючого органу про нереальність операцій позивача з ТОВ «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» та ПП «АДАТТО» є протиправними та підлягають скасуванню, зокрема, з наступних підстав:

- позивач при укладенні договорів з вищезазначеними контрагентами керувався усіма відкритими відомостями щодо них;

- товар придбано позивачем у ТОВ «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» та ПП «АДАТТО» при здійсненні господарської діяльності;

- первинні документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами відповідають вимогам законодавства України;

- відповідачем не наведено у акті перевірки доказів, що господарські операції з ТОВ «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» та ПП «АДАТТО» не призвели до зміни у структурі активів та зобов`язань позивача та його контрагентів, а позивачем були надані до перевірки та додані до позову докази, що підтверджують факт зміни у структурі активів та зобов`язань позивача;

- позивач сформував податковий кредит у відповідності до вимог законодавства України;

- реєстрація податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних була здійснена платниками податку на додану вартість. Відповідачем не наведено в акті перевірки доказів, які свідчать про відсутність реєстрації податкових накладних, зупинки реєстрації податкових накладних;

- від`ємне значення податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» та ПП «АДАТТО» сформовано згідно законодавства України.

З наведених підстав позивач вважає, що відповідачем не наведено доказів порушення податкового законодавства його постачальниками, а винесені податкові повідомлення-рішення ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача. З наведених підстав, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнати протиправними та скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

Заперечення проти позову викладені у відзиві на позовну заяву від 29.03.2021 (вх.№18868 від 01.04.2021). Зазначено, що документальною позаплановою виїзною перевіркою позивача встановлено порушення норм податкового законодавства, що призвело до завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на 156716 грн, завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 3833 грн. Зазначені порушення виникли у зв`язку із не підтвердженням під час проведення перевірки здійснення господарських взаємовідносин з ТОВ «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» та ПП «АДАТТО». В ході проведеної перевірки, відповідачем встановлено відсутність у ТОВ «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині навантаження, відвантаження товару, забезпеченості персоналом, транспортних засобів, що, на його думку, свідчить про відсутність у товариства можливості здійснювати фактичні товарні операції з позивачем. Також відповідач вказав на відсутність у ПП «АДАТТО» достатнього трудового ресурсу для виконання обсягу робіт для виробництва обладнання, та/або його купівлі-продажу, який зазначений в видаткових накладних, виписаних на ТОВ «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА», що свідчить про дефектність документів, якими оформлені операції між даними підприємствами. На підставі зазначених обставин, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

У період з 24.11.2020 по 30.11.2020 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами перевірки складено акт №2740/08-01-07-20/39322425 від 07.12.2020 (а.с.42-71, т.1).

Згідно висновків акту, перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2020 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків:

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201, п. 200.1, п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, оскільки ним завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на 156716 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201, п.200.1, 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, оскільки ним завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 3833 грн.

Згідно письмових заперечень №01/12 від 22.12.2020 ТОВ «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА» просило Головне управління ДПС у Запорізькій області визнати акт №2740/08-01-07-20/39322425 від 07.12.2020 неправомірним та скасувати його, однак у відповідь від 30.12.2020 №74474/10/08-01-07-220 на поданні заперечення контролюючий орган зазначив про відповідність висновків акту перевірки чинному законодавству та залишення без мін виявлених у ньому порушень (а.с.64-70, т.2).

31.12.2020 відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення:

- №0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платнику у банку, у загальному розмірі 156716 грн, в тому числі, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 39179 грн (а.с.70-71, т.2);

- №0, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 3833 грн (а.с.72-73, т.2).

Скориставшись правом адміністративного оскарження позивач подав скаргу на податкові повідомлення-рішення від 31.12.2020 №0, №0 до ДПС України.

Листом Департаменту адміністративного оскарження ДПС України про надання висновків з порушених у скарзі питань від 02.02.2021 №1377/7/08-01-07-21, податкові повідомлення-рішення від 31.12.2020 №0, №0 визнані такими, що відповідають чинному законодавству (а.с.74-76, т.2).

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 11.03.2021 №5557/6/99-00-05-01-03-06, податкові повідомлення-рішення від 31.12.2020 №0, №0 залишені без змін, а скарга - без задоволення (а.с.77-79, т.2).

Не погодившись із рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України), який набрав законної сили 01.01.2011.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 Податкового кодексу України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У відповідності до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Згідно з інформаційним листом Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини:

- рух активів у процесі здійснення господарської операції.

- установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції.

- установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні сум податку на додану вартість при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Доводи ж контролюючого органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Як свідчать обставини справи, висновок відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства базується на підставі не підтвердження здійснення господарських взаємовідносин з ТОВ «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» та ПП «АДАТТО».

В ході проведеного перевіркою аналізу, контролюючим органом встановлено відсутність у підприємств-постачальників необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині навантаження, відвантаження товару, забезпеченості персоналом (включаючи можливість залучення працівників за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), транспортних засобів (з урахуванням оренди та лізингу) та інше в силу відсутності, приміщень та матеріальних ресурсів, відсутність сертифікатів відповідності заводу - виробника, що свідчить про відсутність у TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» та ПП «АДАТТО» можливостей здійснювати фактичні товарні операції. Таким чином, у TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» та ПП «АДАТТО» відсутній достатній трудовий ресурс для виконання обсягу робіт для виробництва обладнання, та/або його купівлі-продажу який зазначений в видаткових накладних, виписаних на TOB «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА», що свідчить про дефектність документів, якими оформлено операції між даними підприємствами. Отже, первинні документи, виписані від TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП», ПП «АДАТТО» на TOB «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА» суперечать вимогам діючого законодавства України, у зв`язку з внесенням в ці документи даних, які не відповідають дійсності. Крім того, TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» та ПП «АДАТТО» не має необхідних ресурсів для виробництва наведеного вище обладнання та не є його імпортером. При досліджені ланцюгу руху товару не встановлено підприємств-постачальників TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» та ПП «АДАТТО», які є або були виробниками та/або імпортерами.

Досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, свідчать про наступне.

1. З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2020 між ТОВ «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА» (замовник) та ТОВ «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМСС ГРУПП» (постачальник) укладено договір поставки №22 на загальну ціну 508599 грн (а.с.99-101, т.1).

У відповідності до умов цього договору, позивачем сплачено 508599 грн., у тому числі: 01.06.2020 - 305 159,40 грн. (платіжне доручення № 108); 27.07.2020 - 123439, 60 грн. (платіжне доручення № 150); 04.08.2020 - 80 000 грн. (платіжне доручення № 160) (а.с.102-104, т.1).

На виконання умов договору, TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» поставило позивачу машину етикувальну, пристрій етикувальний у кількості 2 штук та стіл обертовий накопичувальний на загальну суму 508599 грн., що підтверджується видатковою накладною №8 від 03.08.2020 (а.с.105, т.1).

Транспортування товару підтверджується товарно-транспортною накладною №8 від 03.08.2020, а також актом здачі-приймання №12 виконаних робіт наданих послуг (по перевезенню вантажів автомобільним транспортом) (а.с.106-107, 113, т.1).

Товар поставлено перевізником - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на підставі укладеного договору від 13.06.2019 №1 на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу по території України (а.с.108-112, т.1).

За результатом здійснених господарських операцій, TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП» зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: № 12 від 01.06.2020 на суму ПДВ 50859,90 грн.; № 14 від 27.07.2020 на суму ПДВ 20573,27 грн.; № 16 від 03.08.2020 на суму ПДВ 13333,33 грн (а.с.114-120, т.1).

В обґрунтування економічної доцільності здійснення вищезазначених господарських операцій, позивачем роз`яснено, що машина етикувальна у кількості 1 штука та пристрій етикувальний у кількості 1 штуки шляхом крупновузлової зборки та комплектування стали частиною машини етикувальної на 2 позиції з притискним транспортером і приводною станцією; стіл обертовий накопичувальний у кількості 1 штуки шляхом крупновузлової зборки та комплектування став частиною обертового накопичувального столу діаметром 1,2 м. з регулюванням швидкості обертання.

Надалі товар реалізовано Товариству з обмеженою відповідальністю «СХІДНА ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» за умовами укладеного договору поставки № 377 від 26.05.2020. За результатами поставки, позивачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 3 від 29.05.2020 на суму ПДВ 32921,50 грн.; № 1 від 04.08.2020 на суму ПДВ 76816,94 грн. Отриманий дохід позивачем відображено у податковій декларації з податку на прибуток за період 2020 рік (рядок 01) (а.с.120-140, т.1).

Також, як свідчать матеріали справи, пристрій етикувальний у кількості 1 штуки обліковується на складі позивача за субрахунком бухгалтерського обліку 202 «Купівельні напівфабрикати та комплектуючі вироби», що підтверджується карткою № 08/01 складського обліку матеріалів (типова форма № М-12), актом інвентаризації станом на 01.11.2020 (а.с.141-144а, т.1).

2. 05.12.2019 між ПП «АДАТТО» (постачальник) та ТОВ «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА» (покупець) укладено договір поставки 05/12/19 (а.с.153-159, т.1)

За умовами укладеного договору, ПП «АДАТТО» поставило позивачу:

- пристрій етикувальний у кількості 1 шт. вагою 50 кг на загальну суму 120000 грн, що підтверджується накладною №АД1259 від 09.06.2020. Транспортування товару підтверджено доданою до матеріалів справи товарно-транспортною накладною № 35 від 09.06.2020. Оплата товару здійснена платіжним дорученням від 13.01.2020 №6 на суму 120000 грн. За результатом здійсненої господарської операції, ПП «АДАТТО» зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 13.01.2020 на суму ПДВ 20000 грн. В якості доказів використання поставленого товару у власній господарській діяльності позивачем долучено до матеріалів справи контракт №378 від 26.05.2020, укладений з ПрАТ «КОМБІНАТ «ПРИДНІПРОВСЬКИЙ», видаткову накладну № ПМ-0000006 від 15.06.2020, експрес-накладну №7320 від 15.06.2020 року. Отриманий від господарської операції дохід, позивач відобразив у податковій декларації з податку на прибуток за 2020 рік (код рядку 01) (а.с.160-175, т.1);

- рольганг у кількості 1 шт., стіл приймально-накопичувальний у кількості 1 шт., трап у кількості 1 шт. загальною вагою 260 кг на загальну суму 78196,20 грн., що підтверджується накладною №АД1260 від 16.06.2020. Транспортування товару підтверджено доданою до матеріалів справи товарно-транспортною накладною №36 від 16.06.2020, актом здачі-приймання №10 виконаних робіт/наданих послуг (по перевезенню вантажів автомобільним транспортом). Оплата товару здійснена платіжним дорученням від 03.03.2020 №29 на суму 39092,10 грн, від 20.05.2020 №99 на суму 1000 грн, від 25.05.2020 №101 на суму 29104,10 грн. За результатом здійсненої господарської операції, ПП «АДАТТО» зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №1 від 03.03.2020 на суму ПДВ 6515,35 грн, №1 від 20.05.2020 на суму ПДВ 1666,67 грн; №2 від 25.05.2020 на суму ПДВ 4850,68 грн (а.с.176-188, т.1). Як свідчать матеріали справи, поставлені товари, а саме: рольганг у кількості 1 штуки, стіл приймально-накопичувальний у кількості 1 штуки, трап у кількості 1 штуки обліковуються на складі позивача за субрахунком бухгалтерського обліку 202 «Купівельні напівфабрикати та комплектуючі вироби», що підтверджується картками складського обліку матеріалів: № 06/19, № 06/17, № 06/18 (типова форма № М-12) (а.с.189-197, т.1);

- огорожа у кількості 1 штуки, механізм подачі повітря у кількості 1 штуки, електрична шафа у кількості 1 штуки, держатель у зборі у кількості 1 штуки загальною вагою 600 кг. на загальну суму 119724, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною №АД1262 від 22.06.2020. В якості доказу транспортування товару до матеріалів справи долучено товарно-транспортну накладну № 37 від 22.06.2020, акт здачі-приймання № 11 виконаних робіт/наданих послуг (по перевезенню вантажів автомобільним транспортом) від 22.06.2020. Позивачем сплачено товар у повному обсязі 01.06.2020 платіжним доручення №109. За результатом здійсненої господарської операції, ПП «АДАТТО» складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 1 від 01.06.2020 на суму ПДВ 19954,00 грн. Отриманий за цією поставкою товар використано в господарській діяльності позивача, а саме: огорожа у кількості 1 штуки, механізм подачі повітря у кількості 1 штуки, електрична шафа у кількості 1 штуки, держатель у зборі у кількості 1 штуки обліковуються на складі за субрахунком бухгалтерського обліку 202 «Купівельні напівфабрикати та комплектуючі вироби», що підтверджується картками складського обліку матеріалів: № 06/26, № 06/25, № 06/24, № 06/23 (типова форма № М-12), актом інвентаризації станом на 01.11.2020 (а.с.198-216, т.1);

- установка обдування шийки пляшки у кількості 1 штуки загальною вагою 90 кг на загальну суму 46 002, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1284 від 17.08.2020; товарно-транспортною накладною № 38 від 17.08.2020; актом здачі-приймання № 14 виконаних робіт/наданих послуг (по перевезенню вантажів автомобільним транспортом) від 17.08.2020; платіжними дорученнями №157 від 30.07.2020 на суму 23001 грн, №184 від 28.08.2020 на суму 23001 грн. За результатом виконаних операцій, ПП «АДАТТО» складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №6 від 30.07.2020 на суму ПДВ 3833,50 грн, №2 від 17.08.2020 на суму ПДВ 3833,50 грн (а.с.217-226, т.1). В подальшому товар реалізовано Приватному акціонерному товариству «ОДЕСАВИНПРОМ» за умовами укладеного договору поставки №381 від 06.07.2020. За результатом поставки, позивач складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №2 від 27.07.2020 на суму ПДВ 5466,67 грн.; №6 від 25.08.2020 на суму ПДВ 5466,67 грн. Отриманий дохід позивачем відображено у податковій декларації з податку на прибуток за період 2020 рік (рядок 01) (а.с.227-239, т.1);

- рольганг у кількості 1 штуки, вуглекислотний колектор у кількості 1 штуки загальною вагою 200 кг на загальну суму 84330 грн, що підтверджується видатковою накладною №1285 від 17.08.2020; товарно-транспортною накладною № 38 від 17.08.2020; актом здачі-приймання № 14 виконаних робіт/наданих послуг (по перевезенню вантажів автомобільним транспортом) від 17.08.2020; платіжними дорученнями №50 від 27.03.2020 на суму 42165 грн, №155 від 27.07.2020 на суму 42165 грн. За результатом виконаних операцій, ПП «АДАТТО» складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №3 від 27.03.2020 на суму ПДВ 7027,50 грн, №4 від 27.07.2020 на суму ПДВ 7027,50 грн. Поставлені товари обліковуються на складі позивача за субрахунком бухгалтерського обліку 202 «Купівельні напівфабрикати та комплектуючі вироби», що підтверджується картками складського обліку матеріалів №08/15, №08/16 (типова форма № М-12) (а.с.241-249,1-4, т.2);

- опора за зразком у кількості 10 штук, накладка опори у кількості 10 штук загальною вагою 40 кг. на загальну суму 6450 грн, що підтверджується видатковою накладною АД №1286; товарно-транспортною накладною №38 від 17.08.2020; актом здачі-приймання №14 виконаних робіт/наданих послуг (по перевезенню вантажів автомобільним транспортом) від 17.08.2020; платіжним дорученням №165 від 11.08.2020. За результатом здійсненої господарської операції ПП «АДАТТО» складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №1 від 11.08.2020 на суму ПДВ 1075 грн. Отриманий за цією поставкою товар обліковуються на складі позивача за субрахунком бухгалтерського обліку 202 «Купівельні напівфабрикати та комплектуючі вироби», що підтверджується картками складського обліку матеріалів: № 08/17, № 08/18 (типова форма № М-12) (а.с.5-14, т.2).

Статтею 3 Закону України №996-ІV від 16.07.1999 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону № 996-ХІV, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст. 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В акті перевірки не наведено, у чому саме надані позивачем первинні документи не відповідають наведеним вимогам Закону. Контрагенти позивача на момент здійснення господарських операцій з ним були зареєстровані як юридичні особи та як платники податку на додану вартість.

Матеріали справи місять запити позивача до TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМС ГРУПП», ПП «АДАТТО» з проханнями надати пояснення щодо висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки №2740/08-01-07-20/39322425 від 07.12.2020 та листи контрагентів з поясненнями щодо запитуваної інформації (а.с.145-146, т.1; а.с.15-20, т.2).

В акті перевірки не спростовано факту наявності контрагентів позивача на час здійснення господарських операцій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також, разом з відзивом, відповідачем надано докази звернення в процесі перевірки до TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМСС ГРУПП», ПП «АДАТТО» з запитами на підтвердження здійснення господарських операцій з позивачем. У відповідь контролюючому органу було надано письмові пояснення, які доводять факт укладених договорів з позивачем, їх обсяг та отриманий результат (а.с.47-51, т.2).

Суду не надано роз`яснень з приводу того, чому надана інформація не сприйнята податковою службою позитивно, а, навпаки, призвела до висновків про порушення позивачем норм податкового законодавства та прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Також, складений за результатами перевірки акт перевірки не містить документальних підтверджень порушень при відображенні в обліку взаємовідносин з контрагентами за період, що підлягав перевірці. Вказане свідчить про те, що всі висновки у акті стосовно порушень позивача при роботі з контрагентами зроблені виключно з припущень перевіряючих, які не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням Податкового кодексу України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015.

В акті перевірки суб`єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеними договорами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладеного договору з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманих товарів, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків суб`єкта владних повноважень про фіктивність правочинів та їх вчинення без мети реального настання правових наслідків.

Суд враховує, що ТОВ «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА» здійснює виробництво машин і устаткування для виготовлення харчових продуктів і напоїв, перероблення тютюну (код КВЕД 28.93), крім того, займається оптовою торгівлею сільськогосподарськими машинами й устаткуванням (код КВЕД 46.61), оптовою торгівлею іншими машинами й устаткуванням (код КВЕД 46.69), ремонтом і технічним обслуговуванням машин і устаткування промислового призначення (код КВЕД 33.12), установленням та монтажем машин і устаткування (код КВЕД 33.20) (а.с.25-37, 41, т.1).

Власну діяльність здійснює з використанням орендованих приміщень та транспортних засобів, про що свідчать договір оренди приміщення № 3/04 від 30.04.2018, договір оренди нежитлового приміщення від 13.12.2018, договір оренди нежитлового приміщення від 31.03.2020, договір оренди транспортного засобу №1214від 29.05.2020 (а.с.75-95, т.1).

Зміст укладених правочинів ні в якій мірі не суперечить видам діяльності товариства, напроти, пояснює потребу придбання у вищенаведених контрагентів пристроїв та запасних частин.

Як зазначалось вище, матеріалами справи підтверджено, що поставлені товари обліковуються на складі позивача, окремі були реалізовані з метою отримання прибутку.

Наведене свідчить про наявність ділової мети та розумних економічних причин для здійснення вказаних операцій.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом не виявлено.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Згідно з ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину укладені позивачем правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про взаємовідносини, які відбулись між учасниками такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Суд зазначає, що відповідачем ні в акті перевірки, ні в судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність правочинів позивача нормам цивільного законодавства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що укладені між позивачем та його контрагентами договори не віднесено законом до нікчемних, також відсутні судові рішення про визнання їх недійсними.

Як зазначалося вище, первинні бухгалтерські документи в повному обсязі були надані позивачем та долучені судом до матеріалів справи, а тому правомірність формування витрат та податкового кредиту позивача підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, в акті перевірки відповідач посилається на відсутність у підприємств-постачальників необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині навантаження, відвантаження товару, забезпеченості персоналом (включаючи можливість залучення працівників за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), транспортних засобів (з урахуванням оренди та лізингу), приміщень та матеріальних ресурсів, сертифікатів відповідності заводу - виробника; достатнього трудового ресурсу для виконання обсягу робіт для виробництва обладнання, та/або його купівлі-продажу який зазначений в видаткових накладних, виписаних на TOB «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА».

Суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.

Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові від 02.07.2020 по справі №814/1792/17.

При цьому, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару/послуги має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. А недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги, не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, у тому числі й по ПДВ. Адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

Крім того, слід зазначити, що чинним законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб`єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину.

Тож контролюючим органом, всупереч вимог ст. 77 КАС України, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладених позивачем з контрагентами, як не було надано і доказів про наявність встановлених фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

При цьому, судом встановлено, що TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМСС ГРУПП», крім іншого, є орендарем виробничого приміщення за договором оренди приміщення № 1/01 від 02.01.2018. ПП «АДАТТО» є орендарем, крім іншого, нежитлового приміщення за договором оренди нежитлових приміщень від 01.06.2020 (інформація з листів TOB «ЛЕЙБЕЛИН СИСТЕМСС ГРУПП» № 3 від 23.12.2020, ПП «АДАТТО» № 2 від 21.01.2021 (а.с.148-149, т.1; а.с.16-17, т.2).

Посилання на відсутність відомостей про реєстрацію контрагентами позивача транспортних засобів є недоречною.

Відповідачем не заперечується факт поставки за договорами за умовами FCA, що значить, що продавець вважається тим, хто виконав своє зобов`язання по поставці товару з моменту передачі його в розпорядження перевізника в обумовленому пункті, що спростовує зв`язок наявності у контрагентів власного транспорту з реальністю здійснених господарських операцій.

Як зазначалось раніше, транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу здійснювалось на умовах договору №1 від 13.06.2019 (а.с.108-112, т.1).

Посилання відповідача на результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача для визнання угод нереальними суд вважає безпідставними, а результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача не можуть бути допустимими доказами по справі. Чинним законодавством України не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками по ланцюгу вимог законодавства з оподаткування в їх господарській діяльності і у разі припущення ними будь-яких порушень нести за них негативні наслідки у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникає в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг). Згідно Конституції і податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність, згідно якої припущені порушення одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Обґрунтування податковим органом своїх висновків про нереальність господарської операції на підставі інформаційних баз даних є невмотивованими, оскільки у своїй діяльності відповідач повинен керуватися Конституцією України, Податковим кодексом України, законами України, іншими нормативними актами, відповідно до яких об`єктом документальної перевірки є первинні документи, які використовуються в бухгалтерському і податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, тоді коли інформаційні бази даних податкового органу не є об`єктом документальної перевірки.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.07.2020 по справі №820/1376/16 зазначив, що будь - яка податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимими та достовірними доказами в розумінні процесуального Закону.

Також, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Звітування контрагентів до контролюючих органів не є критерієм правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Такої позиції дотримується Верховний суд при розгляді справи №808/1543/17, що висвітлена у постанові від 17.04.2018.

Також, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладену у постановах від 19.03.2019 у справі №826/9534/17 та від 26.02.2019 у справі №826/1536/18, Верховний Суд відзначив те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 по справі №826/16023/16, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами у період, що перевірявся, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок про порушення позивачем податкового законодавства, зроблений відповідачем в акті перевірки, є необґрунтованим та недоведеним, у зв`язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем на підставі встановлених актом перевірки порушень, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2995,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням №41 від 24.02.2021 (а.с.24 т.1).

Відтак, судовий збір у розмірі 2995,92 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА» (72313, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв Сталінграду, буд.3-А, ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення від 31.12.2020 №0, №0.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛИТОПОЛЬПРОДМАШ УКРАИНА» (72313, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв Сталінграду, буд.3-А, ) судовий збір у сумі 2995 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 92 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 20.04.2021.

Суддя І.В.Садовий