Справа № 160/15259/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
17 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1: Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії та зобов`язати ГУ ДФС у Дніпропетровській області провести ОСОБА_1 розрахунок розміру грошового забезпечення з урахуванням встановленої вислуги років (23 роки, 00 місяців, 03 дні), оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону станом на 26.08.1997), виходячи з розміру грошового забезпечення на момент звільнення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону станом на 26.08.1997).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходив службу в податковій міліції безперервно з 26.08.1997 до 28.08.2020, доки не був звільнений з посади заступника начальника управління - начальника відділу викриття кримінальних правопорушень у митній сфері оперативного управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області та податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил України через скорочення штатів, відповідно до наказу №1187-0 від 21.08.2020 та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України за пунктом 64 підпунктом «г» (через скорочення штатів). Тобто, вислуга років на день його звільнення у календарному обчисленні складала 23 роки, 00 місяців, 03 дні. Позивач звернувся до ГУ ДФС у Дніпропетровській області з проханням провести розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Проте, ГУ ДФС у Дніпропетровській області надало відповідь, у котрій зазначило, що станом на дату звільнення позивача вислуга років становить 23 роки, 00 місяців, 03 дні, що недостатньо для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач звернувся до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою та відповідним пакетом документів про призначення йому пенсії за вислугою років, проте ГУ ПФУ у Дніпропетровській області в призначенні зазначеного виду пенсії відмовило, у зв`язку з порушенням порядку подання документів.
Позивач зауважує, що відповідно до ст.12 Закону №2262-XII, в редакції, що діяла на момент початку його служби у податковій міліції, як одна із соціальних гарантій, передбачених Конституцією України право на пенсію за вислугу років повинні мати "а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше".
На думку позивача, вирішуючи питання про застосування ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в часі, слід виходити із того, що згідно зі ст.22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані та при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Також зазначає, що правила щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції від 02.04.1994 року) поширюються не тільки на працівників, які мали необхідний трудовий стаж, що надавав їм право на призначення пенсії за вислугу років до введення в дію нового правового регулювання, але й тих, хто почав свою професійну діяльність у період дії законодавства, яке передбачало право на призначення пенсії за вислугу років зі стажем роботи не менше 20 років.
Отже, позивач вважає дії відповідачів протиправними та такими, що порушують його конституційні права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
30.12.2020 року на адресу суду від відповідача 2 надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач 2 просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та зазначив, що стаття 17 Закону № 2262-ХІІ визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років при призначенні пенсії. Отже, вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 24 календарних роки та 6 місяців вислуги без зазначення, що така має бути обчисленою на пільгових умовах та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. Пільгові роки необхідні для правильного вирахування суми пенсії, а право на пенсію визначається календарними роками вислуги. Враховуючи приписи чинного законодавства та той факт, що на день звільнення зі служби ОСОБА_1 , станом на 28.08.2020 року складає: у календарному обчисленні - 23 роки 00 місяців 03 дні, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області дійшло висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону україни «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ календарної вислуги років. За таких обставин, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правомірними.
Відповідач 2 не скористався правом на подання відзиву на позов.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, з 26.08.1997 року ОСОБА_1 проходив службу в податковій міліції ГУ ДФС у Дніпропетровській області та був звільнений у запас Збройних сил України з 28.08.2020 за п.64 пп. «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Вислуга років позивача станом на день звільнення - 28.08.2020 року складає: у
календарному обчисленні - 23 роки 00 місяців 03 дні.
09 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС у Дніпропетровській області з заявою, в якій просив провести розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Листом від 22.09.2020 №2170/10/04-97-07-20 ГУ ДФС у Дніпропетровській області надало відповідь, в якій зазначило, що станом на дату звільнення вислуга років становить 23 роки, 00 місяців, 03 дні, що недостатньо для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
23 вересня 2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області із заявою та відповідними документами про призначення йому пенсії за вислугою років.
Не погоджуючись з вищевказаними діями відповідачів позивач оскаржив їх до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.
Згідно з вимогами пункту «б» статті 1-2 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) особами, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цьогоЗакону є особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України.
Відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д`статті 12 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.
Призначення і виплата пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону № 2262-ХІІ, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ регулюється Порядком подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).
Відповідно до Порядку № 3-1, через уповноважені структурні підрозділи Міністерства та інших органів подаються заяви про призначення пенсії за вислугу років особами, звільненими зі служби, які мають право на пенсію згідно з Законом № 2262-ХІІ.
Пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ визначено умови призначення пенсій за вислугу років. Так, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону.
Виходячи з положень статті 12 Закону № 2262-ХІІ, мінімальна необхідна вислуга для отримання пенсії позивачу становить 24 календарних років і більше.
Згідно з частиною другою статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
В свою чергу, відповідно до статті 49 Закону № 2262-ХІІ, пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.
Аналізуючи положенням вимог вищевказаного законодавства суд дійшов висновку, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону № 2262-ХІІ.
Разом з тим, на відповідача 1, у випадку вирішення питання про призначення позивачу пенсії відповідно до вказаногоЗакону, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів.
Головне управління ДФС у Дніпропетровській області не уповноважене приймати рішення про призначення позивачу певного виду пенсії, а зобов`язане лише підготувати та подати відповідний пакет документів до органів Пенсійного фонду України, оскільки саме органи Пенсійного фонду України приймають рішення щодо призначення певного виду пенсії для відповідної категорії осіб.
В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог статті 8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно-правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно з вимогами статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції Україниперебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11.10.2005 № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).
Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.
Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.
Так, згідно зі статтею 12 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду) мають право на пенсію за вислугою строків служби особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.
Разом із тим, відповідно до статті 12 Закону № 2262-XII (у редакції Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI), пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
Тобто, статтею 12 цього Закону після 07 липня 2011 року збільшено стаж позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні із цією статтею, у попередній редакції, що звужує права позивача у розумінні Конституції України.
Проте, правила щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до статті 12 Закону № 2262-XII (у редакції від 02.04.1994) поширюються не лише на працівників ОВС, які мали необхідний трудовий стаж, що надавав їм право на призначення пенсії за вислугу років до введення в дію нового правового регулювання, а й тих, хто почав свою професійну діяльність на посадах в структурі МВС у період дії законодавства, яке передбачало право на призначення пенсії за вислугу років зі стажем роботи не менше 20 років.
Враховуючи наведені норми та встановлені обставини, суд вважає, що дії позивача скеровані на забезпечення реалізації його права на соціальний захист.
З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, безпосередньо досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду) та відмова у призначенні такої порушує його конституційне право на соціальний захист.
При цьому, судом враховано, що відповідно до пункту 1 постанови Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 30.01.2007 року №3-1, заяви про призначення пенсії та вислугу років, особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом № 2262-ХІІ, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України. Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України. Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).
Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.
Відповідно до вимог пункту 2 Постанови № 3-1, уповноважений структурний підрозділ оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії, ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу що призначає пенсії за місцем проживання особи.
Згідно з вимогами пункту 12 Постанови 3-1 уповноважений структурний підрозділ формує вищезазначену заяву та подання про призначення пенсії відповідно до Додатків 1, 2 до пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Також, Постановою Кабінету Міністрів України «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» від 02.11.2006 року №1522 було визначено, що органам Пенсійного фонду України було передано функції з призначення і виплати пенсій відповідно до Закону №2262-XII.
За наведених обставин, суд вважає, що з метою захисту конституційних прав позивача, відповідач 1 зобов`язаний провести розрахунок грошового забезпечення позивача, оформити всі необхідні документи та подати їх до відповідача 2 для призначення позивачу пільгової пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду - 26.08.1997).
У даному випадку, задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача 2 призначити позивачу пенсію за вислугою років відповідно до пункту «а» стаття 12 Закону № 2262-XII (у редакції Закону станом на 26.08.1997) є саме тим способом відновлення порушеного права, який є ефективний та такий, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Разом з цим, Пленум Вищого адміністративного суду України у своїй постанові №7 від 20 травня 2013 року, закріпив правову позицію, зазначивши, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.
Відтак, стосовно позовних вимог у частині зобов`язання відповідача 2 виплачувати позивачу пенсію за вислугою років відповідно до пункту «а`статті 12 Закону № 2262-XII, суд зазнає, що такі позовні вимоги є передчасними та містять припис на майбутнє, а тому задоволенню не підлягають.
З метою захисту порушеного права, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача 2 призначити позивачу пенсію за вислугу років згідно п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідно до поданої ним заяви.
Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України)
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що в ході розгляду справи відповідачами не наведено обставин, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог.
За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат проводиться у відповідності до вимог ст.139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення з урахуванням встановленої вислуги років (23 роки, 00 місяців, 03 дні) та оформлення всіх необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду - 26.08.1997).
Зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області провести розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 , оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду - 26.08.1997).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду - 26.08.1997).
В задовленні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

25.01.2021

Рішення не набрало законної сили 25 січня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник