Справа № 420/8668/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8668/20

Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

ухвалу суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 20 листопада 2020 року

Г

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій та бездіяльності та зобов`язання здійснити обчислення перерахованої пенсії за 2016 та 2017 роки з урахуванням у розрахунку суми перерахованої пенсії за вислугу років, яка визначена у довідці від 05.05.2020року,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним дії та бездіяльність та зобов`язання здійснити обчислення перерахованої пенсії за 2016 та 2017 роки з урахуванням у розрахунку суми перерахованої пенсії за вислугу років, яка визначена у довідці від 05.05.2020 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що отримавши рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2020р. по справі № 420/4480/19, позивач 26.05.2020р. звернувся до відповідача із заявою про виконання рішення суду та проведення перерахунку пенсії. До заяви також було додано виконавчий лист по справі № 420/4480/20. Документи про перерахунок пенсії були отримані від відповідача 05.06.2020р. електронною поштою та 12.06.2020р. у текстовому вигляді. Вивченням змісту наданих відповідачем листа та довідках було виявлено невідповідність по сумам окремих показників розрахунку. У зв`язку із необхідністю дослідження питання щодо підстав такого перерахунку (розрахунку), відповідності обчислення пенсії діючому законодавству при перерахунку пенсії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

02.10.2020 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом у справі №420/4480/19 та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним дії та бездіяльність та зобов`язання здійснити обчислення перерахованої пенсії за 2016 та 2017 роки з урахуванням у розрахунку суми перерахованої пенсії за вислугу років, яка визначена у довідці від 05.05.2020 р. закрито.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області виконати вимоги ст.ст. 43 а 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року №1088 «Деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян» здійснити обчислення перерахованої моєї пенсії за 2016 та 2017 роки з урахуванням суми перерахованої пенсії за вислугу років, яка визначена у довідці від 05 травня 2020 року та забезпечити виплату 100 відсоткової різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 1 січня 2016 року, та місячним розміром пенсії, отриманою за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, до забезпечення повної виплати розрахованої суми різниці.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції прийняв до розгляду даний адміністративний позов, провів значний об`єм роботи: відкрив провадження по справі №420/8668/20, затребував звіт від Відповідача, перейшов від спрощених правил розгляду справи до її розгляду за правилами загального позовного провадження та після цього виносить рішення про закриття провадження по справі. В цьому рішенні суд першої інстанції одною із підстав для прийняття рішення про закриття провадження називає право позивача для звернення до суду із заявою в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України. Однак, на думку апелянта, підкреслювати таку підставу для прийняття такого важливого процесуального рішення як закриття провадження по справі є не оправданим та не правильним. По суті таким рішенням перекреслюється вся проведена робота по збору необхідних доказів та виникає необхідність дій суду першої інстанції в іншому складі до проведення повторного збору вже зібраних судом матеріалів, необхідних для розгляду справи. Апелянт вважає, що такі дії суду порушують принципи законності, справедливості та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Суд прийняв рішення по закриттю провадження на підставі зазначеного у відзиві Відповідача ствердження, що судом вже прийнято рішення щодо перерахунку пенсії та воно перейшло в стадію виконання судового рішення. Про часткову стадію виконання судового рішення йде мова і у моєму позові. До того ж, у позові, як зауважує апелянт, ним підкреслювалось, що Відповідач виконав рішення суду частково, перерахував пенсію, як він стверджує, законно, застосував при цьому постанову Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду», яке ніякого відношення до перерахунку пенсії не має, в ньому визначено порядок дії органів Пенсійного фонду України про виплату вже перерахованої пенсії. При цьому, коли перераховувалась пенсія, вже була чинною постанова КМУ № 1088 від 24.12.2019р.

22.02.2021 року за вхід. № 3659/21 від відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про необґрунтованість доводів скарги у зв`язку із чим, відповідач просить відмовити у її задоволенні та залишити без мін ухвалу суду першої інстанції, мотивуючи зокрема тим, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного на його думку права, не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Спірні правовідносини між сторонами уже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, яке регулюється ЗУ «Про виконавче провадження». В свою чергу, аналізом приписів ЗУ «Про виконавче провадження» можна дійти висновку про те, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішень здійснюється саме у порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження».

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.02.2020 р. рішенням Одеський окружний адміністративний суд у справі №420/4480/19 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ідентифікаційний код 20987385) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнив, а саме:

-визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення основного розміру пенсії позивача з 90 % до 70 % сум грошового забезпечення;

-визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, станом на 01 січня 2018 року, з урахуванням 90 % від сум грошового забезпечення;

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням 90 % сум грошового забезпечення із посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавки за вислугу років та щомісячних доплат за оперативно-розшукову діяльність 50 %, за особливо важливі завдання 50 % та премії 93,9 %, з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2017 року, станом на 01 січня 2018 року, та здійснити виплату пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року з урахуванням вже виплачених сум.

28.04.2020 р. постановою П`ятий апеляційний адміністративний суд у справі №420/4480/19 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнив частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року скасував в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та про обов`язок провести перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2017 року з урахуванням щомісячних доплат за оперативно-розшукову діяльність в розмірі 50 %, за особливо важливі завдання в розмірі 50 % та премії в розмірі 93,9%, станом на 01 січня 2018 року та здійснити відповідні виплати.

Відмовив ОСОБА_1 у задоволенні наведених вимог.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 90 % грошового забезпечення за довідкою №30077913 від 26 березня 2018 р., реєстр №6, що включає в собі: посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням, надбавки за стаж служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та здійснити за даний період виплату пенсії з урахуванням вже виплачених сум залишено без змін.

08.09.2020 р. позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою, в якій просить:

1.Визнати протиправними:

дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/4480/19 та проведенні в 2020 році перерахунку і обчислення його пенсії обмежувальних граничних показників суми виплати пенсії у розмірі 10740 гривень, яка була введена у 2016 р.;

бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області яка виражається в залишені без реагування заяви від 12 серпня 2020 року про виконання рішення суду по справі №420/4480/19 щодо перерахунку пенсії в повному обсязі , а також фактично відмовою від використання при перерахунку та обчисленні його пенсії показників та суми грошового забезпечення, які визначені постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року №1088 «Деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян» та наведені у цій заяві.

2. Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі статті 43 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року №1088 «Деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян» здійснити обчислення перерахованої його пенсії за 2016 та 2017 роки з урахуванням у розрахунках суми перерахованої пенсії за вислугу років, яка визначена у довідці від 05 травня 2020 року у розмірі 12031,88 гривень та забезпечити виплати 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 1 січня 2016 року, та місячним розміром пенсії, отриманою особою за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, яка складає 2673,75 (12031,88-9358,13) гривень, до забезпечення повної виплати розрахованої суми різниці.

Позовна заява обґрунтована бездіяльністю відповідача щодо виконання рішення по справі №420/4480/19.

Приймаючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Також, суд першої інстанції вказав, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дії, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02 червня 2016 року судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Отже, колегія суддів зазначає, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.

Як було вказано вище позовні вимогу ОСОБА_1 у даному провадженні, обґрунтовані діями/бездіяльністю відповідача щодо виконання рішення у іншій справі (справа № 420/4480/19), по якій є таке, що набрало законної сили судове рішення та виданий виконавчий лист.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В свою чергу, у відповідності до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За вказаного, є ґрунтовним висновок суду першої інстанції про те, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що контроль за правомірністю рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду, здійснюється судом в порядку, передбаченому статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є фактично спонукання відповідача до вчинення певних дій на виконання судового рішення.

Так, частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України передбачено такий вид судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах як визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду.

При цьому, зазначені положення Кодексу мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання або неналежне виконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів особи шляхом подання позову.

Отже, аналізуючи приписи вказаних норм, судова колегія зазначає, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Невиконання або неналежне виконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. А тому, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має звертатись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідною заявою, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15, від 03 квітня 2019 року у справі №820/4261/18 та від 22 серпня 2019 року у справі №522/10140/17.

Проаналізувавши предмет позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що він фактично спрямований на зобов`язання відповідача у певний спосіб виконати інше судове рішення - рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2020р. по справі № 420/4480/19, та фактично є однією із форм контролю за виконанням судового рішення.

За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав

З урахуванням всього викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують, загалом стосуються переоцінки висновків суду першої інстанції з приводу спірних обставин, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення (ухвали про закриття провадження) з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду про закриття провадження - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі № 420/8668/20- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 20 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.