Справа № 520/2619/21
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 р. № 520/2619/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Харківської обласної прокуратури (вул. Б.Хмельницького, буд. 4,м. Харків,61050,) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) щодо невключення ОСОБА_1 до списків складених керівниками структурних підрозділів про встановлення щомісячної надбавки до посадових окладів та не виданні відповідних наказів про встановлення щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю;

- визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 передбаченої законодавством додаткової заробітної плати, у розмірі 18 552,20, а саме: надбавки, у розмірі 10% від посадового окладу, за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю;

- визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації, у розмірі 2067,73 грн за невиплату додаткової заробітної плати - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю;

- визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати додаткової заробітної плати (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю) з 20.08.2020 по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати Харківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 додаткову заробітну плату - надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю, у розмірі 10% від посадового окладу;

- зобов`язати Харківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 компенсацію за невиплату додаткової заробітної плати (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю), розрахування якої провести згідно з «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 за № 159;

- зобов`язати Харківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому додаткової заробітної плати (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю), обчислення якого здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100, за кожен день затримки починаючи з 20.08.2020 по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час робити працював із секретними документами протягом усього періоду дії доступу до державної таємниці, але всупереч Закону України «Про державну таємницю» та підзаконних актів відповідачем з 2016 року майже не нараховувалася та не виплачувалася 10 % надбавка за роботу в умовах режимних обмежень. Також, при звільнені позивачу були виплачені не всі належні суми грошового забезпечення, а саме: надбавки за службу в умовах режимних обмежень. Такі дії відповідача є протиправними та такими, що порушують права позивача.

По справі було відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та отримана ним.

Відповідач проти позову заперечував та надав відзив на позов. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що позивач не відноситься до складу осіб, які постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, адже такими вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці (як наприклад працівники режимно-секретної частини). Позивача було включено до наказів про становлення відповідної надбавки у жовтні 2018 та квітні-червні 2020. Інших пропозицій щодо включення в накази про встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень не надходило, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, в період з 06.12.2012 року по 20.08.2020 року ОСОБА_1 працював в органах прокуратури України на різних посадах.

Наказом Прокуратури Харківської області від 18.08.2020 року №1890к позивача звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням злочинів у сфері службової діяльності, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Харківську область, та слідчих регіональної прокуратури Харківської області та органів прокуратури Харківської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 20.08.2020 року.

З пояснень позивача вбачається, що з позивачем не проведено остаточний розрахунок та невиплачено усі належні виплати.

На звернення позивача від 06.02.2021 листом від 12.02.2021 № 27-43вих/2021 Харківська обласна прокуратура повідомила позивачу, що він, мав доступ до державної таємниці форми 2 (наказ прокурора Харківської області від 02.02.2016 № 17дск). Наказом прокурора області від 16.06.2020 № 110ртч20/2020дск позивачу продовжено доступ до державної таємниці та працював з найвищим грифом секретності «таємно».

У зв`язку із звільненням та припиненням діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наказом прокурора області від 25.08.2020 № 139ртч20/20 доступ до державної таємниці припинено.

Також з зазначеного листа вбачається, що позивач був включений до наказів про встановлення надбавки у жовтні 2018 та квітні-червні 2020, які були виплачені позивачу, що не заперечується сторонами.

Позивач, вважаючи, що при звільнені йому були виплачені не всі належні суми грошового забезпечення, а саме надбавки за службу в умовах режимних обмежень, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи дії відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2КАС України, суд зазначає наступне.

За змістом частин 1 та 4 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ «Про державну таємницю» (далі - Закон № 3855-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 23 Закону № 3855-ХІІ залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці із ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. Керівникам центральних органів виконавчої влади, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України, до державної таємниці надається розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 3855-ХІІ переоформлення громадянам допуску до державної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі потреби підвищення громадянину форми допуску за необхідності роботи з секретною інформацією вищого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 цього Закону.

За приписами частини другої цієї статті скасування раніше наданого допуску до державної таємниці можливе у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, а також після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати громадянства України чи визнання його недієздатним.

Частиною п`ятою статті 26 Закону № 3855-ХІІ передбачено, що громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 (далі - Положення)

У пункті 1 Положення зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з пунктом 2 Положення особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Положення такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з пунктом 6 Положення персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Умови, за яких державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації можуть отримати дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, встановлено у статті 20 Закону № 3855-ХІІ.

Надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

За змістом пункту 2 Положення, компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. Зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності «цілком таємно» встановлюється п`ятнадцяти відсоткова надбавка.

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-ХІІ та прийняте урядом на його виконання Положення.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що положення статті 30 Закону № 3855-ХІІ, пунктів 2, 5 Положення слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у постановах від 25.04.2018 по справі №802/74/15-а та від 28.01.2021 по справі 240/229/20.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер і умови її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з допуском до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Суд зазначає, що спірним періодом за який позивачу не нараховано та не виплачено надбавку за службу в умовах режимних обмежень є 2016, 2017, 2018 (окрім жовтня) 2019 та 2020 по серпень включно (окрім квітня-червня) роки, а тому вважає за необхідне дослідження лише відповідного періоду.

Також, суд зазначає, що сторонами не заперечуються ті обставини, що позивачу встановлено саме на 10 % надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в 2016-2018 роках перебував на посаді слідчого з особливо важливих справ області та відповідно до Положення про управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури, затвердженого наказом прокурора Харківської області від 01.07.2016 року № 79 у 2016 році до повноважень позивача не відносилась робота з відомостями, що становлять державну таємницю.

Вказані повноваження були закріплені лише за начальником управління та прокурорами відділів.

Також Положення про управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури, затвердженого наказом прокурора Харківської області від 20.12.2017 року № 156 містить аналогічні розподіл повноважень між співробітниками.

З наданих до матеріалів справи розподілів обов`язків між працівниками другого слідчого відділу управління прокуратури Харківської області за 2017 рік, в якому проходив службу позивач, також вбачається, що до повноважень позивача не відносилась робота з відомостями, що становлять державну таємницю.

Отже, суд приходить до висновку, що в період 2016 та 2017 років у відповідача був відсутній обов`язок призначати та виплачувати позивачу надбавку за службу в умовах режимних обмежень, а тому вимоги позивача в цій частині є безпідставними та недоведеними наявними в справі доказами та як наслідок не підлягають задоволенню.

В свою чергу, відповідно до розподілів обов`язків між працівниками другого слідчого відділу управління прокуратури Харківської області за 2018 рік, який, згідно наданих відповідачем до справи доказів, діяв до лютого 2019 року, судом встановлено, що обов`язки з серпня 2018 року між оперативними працівниками відділу розподілені наступним чином: слідчі в особливо важливих справах, серед яких ОСОБА_1 виконують роботу, зокрема, пов`язану з розглядом та дослідженням документів, що містять державну таємницю.

З лютого 2019 року, позивача було призначено на посаду прокурора відділу та відповідно до розподілів обов`язків між працівниками відділу організації та процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, що поширює свою діяльність на Харківську область за 2019 рік розподілені наступним чином: прокурори відділу, серед яких ОСОБА_1 виконують роботу, зокрема, по забезпеченню дотримання вимог режиму таємності.

Відповідно до розподілу обов`язків між працівниками відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням злочинів у сфері службової діяльності, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, що поширює свою діяльність на Харківську область, та слідчих регіональної прокуратури Харківської області за 2020 рік розподілені наступним чином: прокурор відділу ОСОБА_1 , серед іншого, виконує роботу по забезпеченню дотримання вимог режиму таємності.

Отже, дослідивши надані до матеріалів справи копії внутрішніх відомчих документів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 починаючи с серпня 2018 року мав встановлений наказом прокурора Харківської області від 02.02.2016 № 17дск доступ до державної таємниці, а його робота в державному органі, характер її умов та займана ним посада, передбачала режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці.

Вказані обставини, підтверджені наданими відповідачем копіями розподілів обов`язків та Положеннями про управління, що на думку суду є підставою для призначення позивачу надбавки починаючи з серпня 2018 року.

Суд зазначає, що виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу.

Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-ХІІ та прийняте урядом на його виконання Положення № 414.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням № 414, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Таким чином, факт наявності у позивача допуску до державної таємниці ("таємно"), його праця в державному органі, характер її умов та займана ним посада, яка передбачала режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, є підставою для призначення йому надбавки у розмірі, визначеному Положенням, з видачею відповідного розпорядчого документа.

Відповідачем не доведено, що у встановлений судом період позивач не виконував роботи в умовах режимних обмежень та не мав права на надбавку за роботу з державною таємницею в розмірі 10 %.

Відповідач у відзиві, як на підставу відмови у позові, посилається на ту обставину, що основним завданням позивача було здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях, підтримання у них публічного обвинувачення, забезпечення виконання вимог закону при прийманні, реєстрації, розгляді та вирішенні заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, своєчасного внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та інш., що не передбачає постійної роботи з ведення діловодства, додержання режиму секретності, збереження матеріальних носіїв інформації з обмеженим доступом.

Проте, суд вважає такі твердження необґрунтованими з урахуванням того що, матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мав допуск до державної таємниці, характер його роботи (служби) передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а тому, вказане є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відповідний період.

Крім того, щодо доводів відповідача, що матеріалами справи не підтверджується факт постійної праці позивача з відомостями, що становлять державну таємницю, суд відхиляє, та зауважує, що в даному випадку поняття "постійно" не залежить від кількості виготовлених такою особою документів (значної або незначної кількості), або часу витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм в даному випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою.

Обсяг функціональних обов`язків позивача, пов`язаних з доступом до державної таємниці не може виконуватися періодично та в незначній кількості. Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мав допуск до державної таємниці та відповідно до функціональних обов`язків виконував службові обов`язки (роботу), які передбачали наявність такого допуску, та відповідно до нього застосовувалися обмеження, які передбачені для осіб, які мають право на доступ до державної таємниці.

Відповідачем протилежного не доведено і не спростовано, наказ про надання доступу до таємниці, на момент проходження служби позивачем був чинним. Отже, надбавка до посадового окладу позивачу належить в розмірі 10 %.

Відповідач безпідставно та необґрунтовано у спірні періоди не призначив відповідним розпорядчим документом та не виплачував позивачу надбавку до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі, визначеному законодавством.

Щодо вимог позову в частині визнання протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) щодо невключення ОСОБА_1 до списків складених керівниками структурних підрозділів про встановлення щомісячної надбавки до посадових окладів та не виданні відповідних наказів про встановлення щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю та визнання протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 передбаченої законодавством додаткової заробітної плати, у розмірі 18 552,20, а саме: надбавки, у розмірі 10% від посадового окладу, за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, для належного та достатнього способу відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Харківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю за серпень, вересень, листопад та грудень 2018 року, за січень-грудень 2019 року, за січень-березень 2020 року, за липень, серпень 2020 року. Отже, в задоволенні іншої частини вимог позивача належить відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Харківської обласної прокуратури виплатити йому передбачену законодавством додаткову заробітну плату, у розмірі 18 552,20 то суд зазначає, що встановивши, що відповідач порушивши норми права, які регулюють спірні відносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що звернувшись з позовом, щодо стягнення компенсації у самостійно визначеному розмірі, позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо визнання протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації, у розмірі 2067,73 грн та зобов`язання нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 компенсацію за невиплату додаткової заробітної плати (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю), розрахування якої провести згідно з «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 за № 159

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ (далі по тексту - Закон України № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з положеннями статті 2 Закону України №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 Закону України №2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з положеннями статті 4 Закону України №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі № 134/89/16-а, від 10 лютого 2020 року по справі № 134/87/16-а, від 05 березня 2020 року по справі №140/1547/19.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, нарахування та виплата суми заробітної плати ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини доходу, який нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми.

Суд зауважує, що наразі відсутні підстави вважати, що після та за результатом нарахування та виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю за серпень, вересень, листопад та грудень 2018 року, за січень-грудень 2019 року, за січень-березень 2020 року, за липень, серпень 2020 року відповідачем не буде нараховано та виплачено компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії з 01.04.2019 згідно з постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року.

Також, вимоги про виплату нарахованих за рішенням суду сум одним платежем є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем не буде виплачена вся сума надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю в інший спосіб.

Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому додаткової заробітної плати (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю), обчислення якого здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100, за кожен день затримки починаючи з 20.08.2020 по день фактичного розрахунку.

В даному випадку при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні одним з критеріїв є період затримки (прострочення) виплати заборгованості всіх належних сум, який неможливо на даний час визначити.

Станом на момент розгляду даної справи відповідачем ще не було виплачено додаткової заробітної плати (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, що пов`язана з роботою з документами, які містять державну таємницю), доказів протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є також передчасними та не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій у спірних правовідносинах. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, частково знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Враховуючи, що відповідачем не було надано жодних доказів, які спростовують вимоги адміністративного позову, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, через що підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору за п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Харківської обласної прокуратури (вул. Б.Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61050, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Харківську обласну прокуратуру (вул. Б.Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61050, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень за серпень, вересень, листопад та грудень 2018 року, за січень-грудень 2019 року, за січень-березень 2020 року та за липень, серпень 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 20 квітня 2021 року.

Суддя Заічко О.В.