Справа № 380/1016/21
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/1016/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю : позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Цинайко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просить: стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.07.2020 по 16.11.2020 в сумі 1 006 269,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 у справі №380/1438/20 було задоволено її позовні вимоги до Ради прокурорів України, Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Рябошапки Р.Г. , прокуратури Львівської області, прокурора Львівської області Діденко І.АВ. про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішення, наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди частково. Вказане рішення в частині поновлення її на посаді заступника прокурора Львівської області з 21.01.2020 та стягнення з прокуратури Львівської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернуто до негайного виконання. Зазначене рішення добровільно виконано відповідачами не було, відповідно ОСОБА_1 звернулась до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконавчим листом про виконання рішення суду в примусовому порядку, який 24.09.2020 відкрив виконавче провадження. Наказом Генерального прокурора від 11.11.2020 №437к скасовано наказ Генерального прокурора України від 20.01.2020 №22к та поновлено позивача на посаді заступника прокурора Львівської області з 21.01.2020. Зазначає, що фактично рішення суду виконано 11.11.2020, замість 10.07.2020. Позивач стверджує, що відповідач допустив протиправну затримку виконання рішення суду у справі №380/1438/20, а тому були порушенні права ОСОБА_1 , які повинні бути відновленні у передбачений ст. 236 КЗпП України спосіб, а шляхом стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у сумі 1 006 269,60 грн.

Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнає повністю.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Львівської області підлягало виконанню Офісом Генерального прокурора. Стверджує, що згадане рішення перебувало на виконання в Офісі Генерального прокурора, який є роботодавцем позивача, а тому Львівська обласна прокуратура не може відповідати за діяльність іншої юридичної особи. Окрім того, позивачем не наведено жодних належних доказів затримки виконання рішення суду Львівською обласною прокуратурою.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій посилається на обставини аналогічні наведені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, наведених у позові, заяві про збільшення позовних вимог, відповіді на відзив, позовні вимоги просить задовольнити повністю.

Представник відповідача, позовні вимоги заперечила та у їх задоволенні просила відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора № 22к від 20.01.2020 про звільнення ОСОБА_1 , з посади заступника прокурора Львівської області на підставі п.3 ч.1 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру". Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Львівської області № 265к від 20.02.2020 року про звільнення ОСОБА_1 , з посади прокурора прокуратури Львівської області та органів прокуратури відповідно до ч.5 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру". Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Львівської області з 21.01.2020 року. Зобов`язано прокуратуру Львівської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Львівської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернуто до негайного виконання.

17.07.2020 позивач звернулась із заявою до Офісу Генерального прокурора про скерування виконавчого листа до виконання по справі №380/1438/20.

Листом від 14.08.2020 №07-57784-20 Офіс Генерального прокурора України повідомив ОСОБА_1 про те, що питання поновлення на посаді заступника прокурора Львівської області перебуває на розгляді керівництва Офісу Генерального прокурора. На теперішній час у структурі та штатному розписі прокуратури Львівської області відсутня вакантна посада на яку можливе поновлення. З огляду на викладене, у разі вивільнення буде вирішуватися питання щодо виконання рішення суду стосовно Вас.

25.08.2020 позивач звернулась до Офісу Генерального прокурора України, Генеральному прокурору Венедіктової І.В. із заявою про вжиття заходів по усуненню беззаконня допущеного попереднім керівництвом Офісу Генерального прокурора щодо незаконного її звільнення та поновити її на посаді заступника прокурора Львівської області на підставі рішення суду у справі №380/1438/20.

Листом від 30.09.2020 №07-57784-20 Офіс Генерального прокурора України повідомив ОСОБА_1 про те, що питання поновлення на посаді заступника прокурора Львівської області перебуває на розгляді керівництва Офісу Генерального прокурора. Також проінформовано, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 у справі №380/1438/20 оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 залишено без змін.

Наказом Генерального прокурора від 11.11.2020 №437к скасовано наказ Генерального прокурора України від 20.01.2020 №22к та поновлено позивача на посаді заступника прокурора Львівської області з 21.01.2020. Підставою винесення наказу слугувало рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2020, постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 24.09.2020 ВП №63119972 у справі №380/1438/20.

Середньоденна заробітна плата за довідкою відповідача про розмір грошового забезпечення позивача розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року і становить 2 355,51 грн.

30.11.2020 позивач звернулась до Львівської обласної прокуратури із заявою про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства з 11.07.2020 по 16.11.2020.

Листом від 14.12.2020 №07-542вих-20 Львівська обласна прокуратура повідомила ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що фактично позивач була поновлена на посаді з 11.11.2020 та ознайомлена з наказом про поновлення 17.11.2020.

Вважаючи, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 у справі №380/1438/20 за період з 11.07.2020 по 16.11.2021, ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Частиною 1 ст.129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частинами 1 та 7 ст.235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Приписами ст.236 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 06 червня 2016 року №1404-VІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст. 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стаття 236 Кодексу законі про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

У пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду справами трудових спорів" роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Водночас, як встановлено під час судового розгляду ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Львівської області виконано 11.11.2020 шляхом прийняття наказу Офісом Генерального прокурора №437к.

Відповідно до ст.236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У постанові від 12.06.2019 у справі №826/18436/16 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Отже посилання на те, що посада заступника прокурора Львівської області не була вакантною не впливає на вирішення питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Суд зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 у справі №380/1438/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді фактично виконано лише 11.11.2020 (Офісом Генерального прокурора прийнято наказ №437к від 11.11.2020 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Львівської області з 21.01.2020), суд вважає, що у позивачки наявне право на середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до ст. 236 КЗпП України з 11.07.2020 по 11.11.2020.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які неведені в постанові від 08.11.2019 у справі № 813/5952/15 і в постанові від 30.01.2019 у справі № 808/1271/18.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17 зазначив, що положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом першим пункту 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абзацом сьомим пункту 2 Порядку № 100 у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів (абзац восьмий пункту 2 Порядку № 100).

Пунктом 10 Порядку № 100 ( на час виникнення спірних відносин) встановлено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Суд враховує висновки Верховного Суду викладені у постанові від 29 вересня 2020 року у справі №826/1659/17. Так, аналізуючи положення абзаців сьомого, восьмого пункту 2 у взаємозв`язку з абзацами першим, другим пункту 10 Порядку № 100, Верховний Суд прийшов до висновку, що у випадку зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадового окладу, обчислення середньої заробітної плати здійснюється виходячи із виплат, передбачених згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів. Тому після змін структури заробітної плати і одночасного підвищення посадового окладу розмір виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, для цілей визначення середньоденної заробітної плати не застосовуються. Натомість застосовується розмір виплат, установлений працівникові після відповідних змін.

Разом з тим, Верховний Суд у цій постанові зазначав, що підвищення посадових окладів, що не поєднане зі зміною структури заробітної плати, є підставою для коригування середнього заробітку за час вимушеного прогулу на коефіцієнт підвищення посадових окладів, який визначається шляхом ділення посадового окладу після підвищення на розмір посадового окладу до такого підвищення.

Також, слід зазначити що Верховний Суд у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 826/1444/15, аналізуючи зміст пункту 10 Порядку № 100, зазначав, що коефіцієнт коригування заробітної плати повинен розраховуватися шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення. Отже, враховуючи вимоги зазначеної правової норми, зазначав, що підвищення саме посадового окладу (тарифної ставки) передбачає, відповідно, коригування заробітної плати. При цьому розрахунок коефіцієнту коригування заробітної плати, який необхідно множити на суми виплат за період до підвищення, має здійснюватися при кожному підвищенні посадового окладу.

Як встановлено судом вище, рішення суду у справ №380/1438/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Львівської області виконано 11.11.2020 шляхом прийняття наказу Офісом Генерального прокурора №437к від 11.11.2020.

За приписами ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 - 2102 грн.

Відповідно посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 31 530 грн (15х2102).

Згідно п.8 ч.5 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" коефіцієнт заступника керівника обласної прокуратури складає 1,3 посадового окладу прокурора обласної прокуратури.

Відповідно посадовий оклад заступника керівника обласної прокуратури становить 40 898 грн. (31530х1,3).

Посадовий оклад позивача, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", за посадою заступника прокурора області на час звільнення складав 8500 грн.

Таким чином, з урахуванням вказаних підвищень посадових окладів, коефіцієнт підвищення посадового окладу посади, яку позивач обіймав до звільнення, становить 4,8 (40989 : 8500 = 4,8).

Згідно довідки Львівської обласної прокуратури №21/1997вих-20 від 22.12.2020 заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням (листопад-грудень 2019) становить 47 110,23 грн. Середньоденна заробітна плата з якої обчислюється середньомісячна заробітна плата становить 2355,51 грн.

Відповідно, середньоденна заробітна плата з врахуванням підвищення посадового окладу позивача становить 11 306,40 грн (2355,51х4,8).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення у період з 11 липня 2020 року по 11 листопада 2020 року складає 86 дні, відповідно заробітна плата, яку слід виплатити відповідачу за час затримки виконання рішення, становить 972 350,40 грн.

Суд зазначає, що предметом спору в цій справі є стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою виконання судового рішення про поновлення на посаді.

Відтак, дослідженню підлягає проміжок часу та розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення, тобто спірний період в даному провадженні є момент винесення рішення про поновлення на посаді по дату виконання рішення суду, тобто прийняття наказу про поновлення позивача на посаді.

Як встановлено судом, наказом Офісу Генерального прокурора від 11 листопада 2020 року № 437к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Львівської області з 21.01.2020.

Відтак, спірні правовідносини, а саме час затримки виконання рішення, припинаються з моменту виконання рішення суду, а саме поновлення позивача на посаді.

А тому, позовні вимоги про стягнення з Львівської обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року №380/1438/20 за період з 12 листопада 2020 по 16 листопада 2020 на посаді не підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про відсутність коштів щодо виплати заробітної плати прокурору відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", то такі судом не беруться до уваги, оскільки державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів (даний принцип та залежність від наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, було закріплено у окремих положеннях пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, які визнані неконституційними згідно Рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року), як на підставу невиконання зобов`язань.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 було наголошено, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (Заява № 63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 березня 2011 року (остаточне 10/06/2011) у справі "Сук проти України" (Заява № 10972/05) наголошував, що державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 911/4249/16 від 17 квітня 2018 року, Великої Палати Верховного Суду у справі №12-46гс18 від 10 квітня 2018 року та ін.

Також судом не беруться твердження відповідача, що ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" поширюється лише на прокурорів обласних прокуратур, оскільки абз.3 п.3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" передбачено, що за прокурорами та керівниками регіональних прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до обласної прокуратури.

Окрім цього, сам факт проходження прокурором атестації, запровадженої Законом №113-ІХ жодним чином не впливає на порядок визначення розміру його посадового окладу, який встановлений ст. 81 Закону України "Про прокуратуру". Жодних застережень щодо цього рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 не містить, натомість стосується розміру заробітної плати усіх прокурорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Зважаючи на відсутність документів на підтвердження судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262 пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, пр-т. Шевченка,17/19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 11.07.2020 по 11.11.2020 в розмірі 972 350 (дев`ятсот сімдесят дві тисячі триста п`ятдесят) гривень 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19 квітня 2021 року.

Суддя Гулкевич І.З.