Справа № 640/25912/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Київ № 640/25912/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІСТЕЙ КОМПАНІ"
доСвятошинського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ)
провизнання протиправними та скасування постанов
представники сторін:позивача - Якимчук С.М.; відповідача - не прибув,

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "АРІСТЕЙ КОМПАНІ" (адреса: 03134, м. Київ, вул. Дев`ятого Травня, 49, ідентифікаційний номер - 25402024) (далі - позивач, ТОВ "АРІСТЕЙ КОМПАНІ", Товариство) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Києві) (адреса: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, ідентифікаційний код - 34999049) (надалі - відповідач, ДВС, Святошинський відділ ДВС), у якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанови: ВП № 63238253 від 09.10.2020, ВП № 63238341 від 09.10.2020, ВП № 63238705 від 09.10.2020 старшого державного виконавця Козар Ольги Петрівни Святошинського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Києві) про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання постанов Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративного-господарського штрафу № 170124 від 16.12.2019, № 170125 від 16.12.2019, № 170131 від 16.12.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2020 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/25912/20, призначено справу до розгляду за правилами, передбаченими ст. 287 КАС України, у відкритому судовому засіданні на 17.12.2020; витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень ВП № 63238253, ВП № 63238341, ВП № 63238705 від 09.10.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2020 витребувано повторно у Святошинського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Києві) належним чином завірені копії матеріалів виконавчих проваджень ВП № 63238253, ВП № 63238341, ВП № 63238705 від 09.10.2020.

Поряд із цим 17.12.2020, 28.01.2021 та 11.02.2021 розгляд справи відкладався. Призначено справу до судового розгляду на 25.02.2021.

Вказаної дати представники відповідача в судове засідання не з`явилися.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, за викладених у позові підстав, підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Наразі суд відзначає, що за ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (скорочено - КАС України), неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

За таких обставин, беручи до уваги належне повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, докази чого містяться в матеріалах справи, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній матеріалів згідно ч. 9 ст. 205 та ч. 3 ст. 268 КАС України.

Обґрунтовуючи позов позивач вказує, що Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті, за результатами розгляду 10.12.2019 справ про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом по акту № 197287, 19288, винесено постанови:

- про застосування адміністративно-господарського штрафу № 170124 від 16.12.2019 про стягнення з ТОВ «АРІСТЕЙ КОМПАНІ» штрафу в сумі 34 000,00 грн. за порушення абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

- постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 170125 від 16.12.2019 про стягнення з ТОВ «АРІСТЕЙ КОМПАНІ» штрафу в сумі 1 700,00 грн., за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

- постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 170131 від 16.12.2019 про стягнення з ТОВ «АРІСТЕЙ КОМПАНІ» штрафу в сумі 17 000,00 грн., за порушення абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

- постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 170132 від 16.12.2019 про стягнення з ТОВ «АРІСТЕЙ КОМПАНІ» штрафу в сумі 1 700,00 грн., за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивач примічає, що у цих постановах зазначено дати набрання законної сили - 16.12.2019 та строки пред`явлення до виконання - 16.03.2020.

В той же час 07.10.2020 Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки до Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби районного в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) було подано постанови № 170124 (вх. № 5-1885), № 170125 (вх. № 5-1874), № 170131 (вх. № 5-1859) від 16.12.2019, для їх примусового виконання.

09.10.2020 постановами ВП № 63238253, ВП № 63238341, ВП № 63238705 старшого державного виконавця Козар О.П. Святошинського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) відкриті виконавчі провадження з примусового виконання постанов Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки № 170124, № 170125, № 170131 від 16.12.2019 відповідно.

Вказані постанови позивач вважає протиправними, позаяк заяви про примусове їх виконання подані до ДВС поза межами встановленого законом строку пред`явлення таких до виконання, а тому підстав для відкриття по них виконавчих проваджень у відповідача не було.

Разом з тим суд примічає, що у відповідності до ч. 1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Суд відзначає, що з моменту відкриття провадження у справі, відзиву на позов від Святошинського відділу ДВС не надходило.

При цьому 25.01.2021 через канцелярію до суду від ДВС надійшли копії матеріалів виконавчих проваджень №№: 63238253, 63238705, 63238341.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

09.10.2020 старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Козар О.П., на підставі заяв Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, поданих до ДВС 07.10.2020, відкриті виконавчі провадження з примусового виконання постанов Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки № 170124, № 170125, № 170131 від 16.12.2019, про що винесені відповідні постанови про відкриття виконавчих проваджень: № 63238253, № 63238705, № 63238341.

Незгода з означеними постановами обумовила звернення позивача до суду з позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує на таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» (в тексті - Закон або Закон № 1404-VIII) (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Пунктом 1 «Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015, визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Підпунктами 29, 15, 62 пункту 5 вказаного Положення встановлено, що завданням Укртрансбезпеки є складання протоколів про адміністративні правопорушення, розгляд справ про адміністративні правопорушення, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, здійснення інших повноважень, визначених законом.

Зі змісту «Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, вбачається, що адміністративно-господарські штрафи накладаються шляхом винесення керівником (або його заступником) органу державного контролю (Укртрансбезпеки чи її територіального органу) відповідної постанови, яка є обов`язковою для виконання правопорушником.

Згідно з ч. 6 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України.

Таким чином, суд вважає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону є виконавчим документом та за умови відсутності факту добровільного виконання такого рішення органу державного контролю, вона підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VІІІ, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом №1404-VIII випадках - на приватних виконавців.

Отже, примусове виконання постанови Укртрансбезпеки чи її територіального органу про накладення адміністративно-господарського штрафу віднесене до компетенції органів державної виконавчої служби, які входять до системи органів Міністерства юстиції України.

Тому, в даному випадку, виходячи із обов`язковості виконання чинної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу та при відсутності доказів її добровільного виконання, примусове виконання такої постанови підлягає правовому регулюванню згідно Закону.

Так, вимоги до виконавчого документа визначені ст. 4 Закону № 1404-VIII, зокрема, за правилами п.п. 6, 7 ч. 1 цієї статті у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) та строк пред`явлення рішення до виконання.

Частиною 1 статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 цієї статті).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як свідчать матеріали справи, за змістом постанов Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 16.12.2019 №№: 170124, 170124, 170131 про застосування адміністративно-господарського штрафу вбачається, що вони набрали законної сили 16 грудня 2019 року, строк пред`явлення їх до виконання - 16 березня 2019 року.

Як вбачається зі штампу реєстрації вхідної кореспонденції Святошинського ВДВС у м. Києві заяви Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 04.03.2019 №№: 21124/18/24-20, 21133/18/24-20, 21181/18/24-20 надійшла до відділу лише 07 жовтня 2019 року за вх. №№: 51859, 51855, 51874, тобто вже після закінчення строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.

При цьому, у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За цих обставин, так як станом на час надходження до органу державної виконавчої служби заяв про відкриття виконавчого провадження, строк пред`явлення до виконання постанов Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 16.12.2019 №№: 170124, 170124, 170131 був пропущений стягувачем, відповідно виконавчі документи згідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII підлягали поверненню, відсутніми, за висновками суду, були правові підстави у ДВС для відкриття означених вище виконавчих проваджень, а тому обґрунтованими, як вважає суд, є доводи позивача щодо протиправності спірних постанов.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином приймаючи до уваги наведені нормативні приписи та обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що прийняття оскаржуваних постанов відбулося не у відповідності до приписів п.п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, що є свідченням прийняття таких рішень, як невмотивованих, і зумовлює скасування оспорюваних постанов у судовому порядку.

За ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

У відповідності до ч.ч. 2, 4 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

За переконанням суду, відповідачем не доведено правомірності прийнятих ним спірних рішень.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат у справі.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для pадоволення позовних вимог, судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 72-78, 241-246, 268-271, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ТОВ "АРІСТЕЙ КОМПАНІ" - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови: ВП № 63238253 від 09.10.2020, ВП № 63238341 від 09.10.2020, ВП № 63238705 від 09.10.2020 старшого державного виконавця Козар Ольги Петрівни Святошинського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання постанов Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративного-господарського штрафу № 170124 від 16.12.2019, № 170125 від 16.12.2019, № 170131 від 16.12.2019.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРІСТЕЙ КОМПАНІ" (адреса: 03134, м. Київ, вул. Дев`ятого Травня, 49, ідентифікаційний код - 25402024) за рахунок бюджетних асигнувань Святошинського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (адреса: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, ідентифікаційний код - 34999049) понесені ТОВ "АРІСТЕЙ КОМПАНІ" витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 306,00 грн. (шість тисяч триста шість гривень).

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтею 287 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя К.С. Пащенко