Справа № 640/27693/20
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 640/27693/20

адміністративне провадження № К/9901/6462/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бевзенка В.М. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року

у справі №640/27693/20

за позовом Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

до Національного банку України

про визнання протиправною та нечинною постанови,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - скаржник, ППОС АТ КБ «Приватбанк») звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі - НБУ) про визнання протиправною та нечинною постанови НБУвід 13 квітня 2020 року №49 «Про затвердження Положення про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з тим, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року у справі № 640/24833/20 відкрито провадження в іншій справі між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

25 лютого 2021 року ППОС АТ КБ «Приватбанк», не погодившись із ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить вказані судові рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаржник стверджує, що судами попередніх інстанцій при постановленні оскаржуваних судових рішень порушено пункт 4 частини першої статті 170 КАС України, який передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

На думку скаржника, предмет і підстави позову у справі №640/24833/20 та №640/27693/20 не є тотожними, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Скаржник вказує на те, що підставами позову у справі №640/24833/20 є те, що спірна постанова не відповідає вимогам Міжнародних стандартів фінансової звітності, а у справі №640/27693/20 те, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів органів державної влади та управління спірна постанова у вказаному Реєстрі не зареєстрована.

Крім того, як на підставу для касаційного оскарження та прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги, скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, який передбачає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Скаржник зазначає, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій постановлені без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18.

Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2021 року касаційну скаргу ППОС АТ КБ «Приватбанк» залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статті 332 КАС України та надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом направлення на адресу суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з належними доказами на підтвердження зазначеної дати отримання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції (копією конверта, яким вона була надіслана, або копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з вказаною постановою, або копією розписки про її вручення, яка міститься в матеріалах справи).

26 березня 2021 року до Верховного Суду, на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху, надійшли додаткові матеріали, а саме заява про поновлення строку на касаційне оскарження, яка обґрунтована тим, що оскаржувану постанову отримано скаржником 25 січня 2021 року. Оскільки конверт, в якому вона надійшла не зберігся, то на підтвердження дати вручення оскаржуваної постанови скаржником надано копію листа Акціонерного товариства «Укрпошта» від 24 березня 2021 року № 1853-Б-339-В, у якому міститься інформація щодо вручення 25 січня 2021 року рекомендованого листа № 041 від 15 січня 2021 року представнику первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк".

Відповідно до частини другої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження, зважаючи на те, що оскаржуване судове рішення було отримано скаржником 25 січня 2021 року (що підтверджується наданими ним доказами), колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.

З приводу наведених у касаційні скарзі підстав касаційного перегляду рішень судів попередніх інстанцій, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини другої цієї статті встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, якщо при вирішенні питання про відкриття провадження в адміністративній справі буде з`ясовано, що в провадженні цього або іншого суду вже є адміністративна справа про спір між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав, то суд повинен відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки не допускається розгляд двох однакових справ у різних провадженнях. При цьому, суд зобов`язаний співставити й порівняти три наведені вище елементи (сторони справи, предмет спору та його підстави) перед прийняттям такого процесуального рішення.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що до Окружного адміністративного суду міста Києва 6 листопада 2020 року надійшла позовна заява ППОС АТ КБ «Приватбанк» до НБУ про визнання протиправною та нечинною постанови від 13 квітня 2020 року №49.

У свою чергу, 13 листопада 2020 року до суду першої інстанції НБУ було подано клопотання про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 170 КАС України у зв`язку з тим, що справа №640/27693/20 є аналогічною справі №640/24833/20, по якій 20 жовтня 2020 року відкрито провадження.

Зі змісту позовної заяви у справі №640/27693/20 судами попередніх інстанцій було встановлено та скаржником не заперечується, що предметом спору у ній визначено постанову НБУ від 13 квітня 2020 року №49 «Про затвердження Положення про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки». Аналогічний предмет спору між ППОС АТ КБ «Приватбанк» і НБУ визначено позивачем й у справі №640/24833/20, провадження в якій було відкрито ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року.

У широкому розумінні підставою адміністративного позову визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. До таких обставин можна віднести такі юридичні факти, які підтверджують наявність або відсутність спірних правовідносин між сторонами та наявність порушення прав, свобод чи інтересів позивача.

При цьому підставою позову можуть бути тільки юридичні факти, які тягнуть певні правові наслідки, а саме: виникнення, зміну та припинення правовідносин. Натомість фактичні дані справи до підстав позову не відносяться, оскільки такі лише підтверджують наявність або відсутність тих юридичних фактів, які складають підставу позову.

Вказані висновки суду відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 вересня 2020 року у справі № 640/5554/20.

У вказаних справах предметом позову є визнання протиправною та нечинною постанови НБУ від 13 квітня 2020 року №49, правовою підставою - невідповідність цієї постанови вимогам Міжнародного стандарту фінансової звітності, який є обов`язковий для банків, а фактичними обставинами, з якими позивач пов`язує своє право вимоги, - порушення порядку реєстрації цього нормативного акта, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади».

Отже, заявляючи про наявність різних підстав позову у справі № 640/24833/20 та у справі, що розглядається (№640/27693/20), позивач описує додаткові доводи на обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання протиправною та нечинною постанови НБУ від 13 квітня 2020 року №49, якими він міг доповнити свій первинний позов на підготовчій стадії розгляду справи. Такі обставини (фактично доводи) не утворюють нових підстав позову, на них можна акцентувати увагу суду під час дослідження іншої справи, й вони не зумовлюють необхідності заявляти новий позов.

Відповідно до частини першої статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, зі змісту ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2020 року у справі №640/24833/20 судами попередніх інстанцій було встановлено, що підготовче засідання у ній призначено на 18 січня 2021 року, отже позивач мав право подати заяву про зміну (доповнення) підстав позову, що, з урахуванням наведених вище висновків, свідчить про відсутність необхідності перебування у провадженні суду іншої справи щодо оскарження цією ж особою однієї і тієї ж постанови НБУ.

Таким чином, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшли правильного висновку, що оскільки у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа № 640/24833/20 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то в силу пункту 4 частини першої статті 170 КАС України вказане є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Оскаржувані судові рішення є вмотивованими і такими, що ґрунтується на законі, зокрема, положеннях пункту 4 частини першої статті 170 КАС України. Правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Зазначені в касаційній скарзі міркування та судження не применшують правильності висновків оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій.

Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18, є безпідставним, оскільки висновки суду касаційної інстанції у цій справі стосуються питання застосування положень Цивільного процесуального кодексу України та вони зроблені за обставин, коли вже було постановлено рішення суду, яке набрало законної сили, а заявлені аналогічні позовні вимоги були обґрунтовані іншими підставами.

Крім того, з оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій урахували правові висновки, викладені в постанові від 10 вересня 2020 року у справі № 640/5554/20.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 121, 248, 328, 329, 333, 355, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та поновити строк на касаційне оскарження у справі № 640/27693/20.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі №640/27693/20 за позовом Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до Національного банку України про визнання протиправною та нечинною постанови.

3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя доповідач Я.О. Берназюк

Судді: В.М. Бевзенко

С.М. Чиркін