Справа № 240/10300/20
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Житомир справа № 240/10300/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Токаревої М.С.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про стягнення компенсації,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області державної податкової служби України, у якому просить суд:

- стягнути з Головного управління ДПС України в Житомирській області па користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки в кількості 134 календарних днів в сумі 21303,32 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 14.03.1993 по теперішній час працює в органах державної податкової служби. Наказом Житомирської об?єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 22.12.2018 № 79-о "Про звільнення працівників" позивача було звільнено 29.12.2018 та в порядку переведення 30.12.2018 призначено на посаду старшого державного інспектора відділу моніторингу доходів та обліково-звітніх систем Житомирського управління на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника Головного управління ДФС у Житомирській області. За період роботи з 14.03.1993 по 03.02.2014 (з 04.02.2014 по 18.10.2016 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку). Позивач набула 612 календарних днів основної щорічної відпустки та 150 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки. При переведенні позивача до Головного управління ДФС у Житомирській області їй мали виплатити компенсацію за невикористану основну відпустку за періоди: з 14.09.2009 по 13.09.2010 - 30 к.днів; з 14.09.2010 по 13.09.2011 - 30 к. днів; з 14.09.2011 по 13.09.2012 - 30 к. днів; з 14.09.2012 по 22.07.2013 - 26 к. днів; з 23.07.2013 по 03.02.2014 - 16 к.днів, та компенсацію за додаткову оплачувану відпустку за період з 2003 року по 13.09.2014 - 150 к. днів. Однак фактично було здійснено виплату грошової компенсації за невикористані 9 к. днів додаткової відпустки за період роботи з 14.09.2005 по 13.09.2006; 24 к. днів основної щорічної відпустки за період 14.09.2008 по 13.09.2009; 16 к. днів основної щорічної відпустки за період 23.07.2013 по 22.07.2014; 15 к. днів додаткової відпустки за період з 14.09.2013 по 13.09.2014.

В 2019 році позивач звернулась до Управління Держпраці в Житомирській області для здійсненні перевірки дотримання трудового законодавства щодо виплати відпускних. 30 вересня 2019 року Управлінням Держпраці в Житомирській області був складений акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю № ЖТ1973/617/АВ, згідно якого були виявлені порушення, що полягають у не нарахуванні та не виплаті компенсації за 84 дні невикористаної відпустки під час звільнення шляхом переведення з Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області до ГУ ДФС у Житомирській області. У зв?язку з чим, керівнику ГУ ДФС у Житомирській області було надано припис для усунення виявлених під час перевірки порушень.

30.09.2019 було проведено виплату за 84 календарних дня невикористаної відпустки. Але позивач, вважає даний висновок не вірний в частині кількості днів невикористаної відпустки, оскільки в акті не зазначено за який саме період були враховані 84 к. днів та не зазначено періоди роботи за які позивач використав відпустки, а за які повинна бути здійснена компенсація. Також позивач зазначає, що в період з 01.09.1994 по 24.01.1998 вона перебувала у відпустках у зв?язку з навчанням в Житомирському інженерно-технічному інституті. Дані відпустки у зв?язку з навчанням були включені відповідачем до загальної кількості днів основної щорічної та додаткової оплачуваної відпустки, що є порушенням її прав.

Позивач просить стягнути грошову компенсацією за набуту нею та невикористану основну щорічну та додаткову оплачувану відпустку, що є різницею з фактично виплаченою компенсацією в кількості 134 календарних днів в сумі 21303,32 грн. Посилається на ст. 24 Закону України "Про відпустки", Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ, Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII та постанову Кабінету Міністрів України "Про порядок і умови надання держаним службовцям, посадовим особам органів місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток" від 27.04.1994 р. № 250.

Відповідач надав до суду відзив, просив у задоволенні позову відмовити у зв?язку з його безпідставності та з причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду.

На виконання ухвали Житомирського окружного адміністративного суду про відкриття провадження від 09.07.2020, 01.09.2020 року відповідач надав до суду: копію особової картки позивача, особовий листок по обліку кадрів позивача, копію наказу про надання позивачу відпустки № 15-В від 31.01.2014 та копії відомостей про нарахування заробітної плати позивачу з 1993 по 2014 роки.

03.09.2020 року до суду надійшли від відповідача додаткові пояснення, в яких зазначає, що позивачу була виплачена компенсація за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за період роботи Позивача в органах податкової служби з 1994 по 2018 рік, а саме:

- згідно наказу Житомирської об?єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 22.12.2018 № 79-о "Про звільнення працівників" виплачено грошову компенсацію за 24 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки та 40 календарних днів основної щорічної відпустки;

- на виконання припису Управління Держпраці в Житомирській області, згідно акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю від 30.09.2019 № ЖТ1973/617/АВ позивачу було виплачено грошову компенсацію за 84 календарних днів невикористаної відпустки.

Відповідач вважає, що позивачу було виплачено компенсацію за невикористану нею відпустку за період з 1994 по 2018 рік в повному обсязі, тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

18 листопада 2020 року Житомирським окружним адміністративним судом клопотання позивача про надання інформації було задоволено, та прийнято ухвалу, якою було витребувано у Головного управління ДПС у Житомирській області наступну інформацію:

- які залишки невикористаних відпусток були встановлені у позивача дату звільнення в порядку переведення до Головного управління ДФС у Житомирській області з зазначенням періоду невикористаної відпустки;

- за який період (зазначити рік та місяць щорічної основної відпустки, додаткової відпустки) Головний управлінням ДФС у Житомирській області було компенсовано ОСОБА_1 на 84 календарних дні невикористаної відпустки;

- надати розрахунок набутих відпусток та використаних відпусток (розрахунок по роках) за період роботи з 14.09.1993 по 03.02.2014.

24 листопада 2020 року відповідач надав до суду додаткові пояснення з додатками. В даних поясненнях відповідач зазначає періоди з 14.09.1999 по 13.09.2009 роки за які було нараховано позивачу відпустку, вид відпустки та кількість календарних днів використаної відпустки з посиланням на відповідні кадрові накази.

Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно запису № 6 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 на підставі наказу № 335-Л від 1993 року ОСОБА_1 була призначена на посаду державного податкового інспектору відділу оподаткування доходів громадян, майна та державного мита в Державній податковій інспекції по Житомирському району (а.с. 8 том 1).

Згідно запису № 10 в трудовій книжці Позивача на підставі наказу від 26.11.1996 № 1-Л у зв?язку з ліквідацією Державної податкової інспекції по Житомирському району ОСОБА_1 була переведена на посаду державного податкового інспектору відділу справляння податків з фізичних осіб в Державну податкову адміністрацію у Житомирському району (а.с. 9 том 1).

Наказом Житомирської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області від 31.01.2014 № 15-В ОСОБА_1 в період з 04.02.2014 по 18.10.2016 була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 9 том 1).

Згідно записів №№ 29-30 в трудовій книжці позивача на підставі наказів від 22.12.2018 № 79-о та від 30.12.2018 № 467-о ОСОБА_1 була звільнена у зв?язку з переводом та призначена на посаду старшого державного інспектора відділу моніторингу доходів та обліково-звітніх систем Житомирського управління на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника Головного управління ДФС у Житомирській області (а.с. 13 том 1).

На момент звільнення Позивача шляхом переводу до Головного управління ДФС у Житомирській області ОСОБА_1 набула право за період роботи з 1993 по 04.02.2014 року на 612 календарних днів основної щорічної відпустки та 150 календаних днів додаткової оплачуваної відпустки, що визнається сторонами та підтверджується матеріалами справи. Спір стосується кількості календарних днів не використаної позивачем основної щорічної та додаткової оплачуваної відпустки, що підлягає грошовій компенсації при звільненні станом на грудень 2018 року.

Так, відповідно до частини 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток" від 06.04.2016 № 270 визначено, що додаткова відпустка, яка надається державним службовцям, належить до щорічних відпусток.

Відповідачем фактично була здійснена виплата грошової компенсації за невикористану позивачем відпустку в загальній кількості 148 календарних днів, а саме:

- згідно наказу Житомирської об?єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 22.12.2018 року № 79-о "Про звільнення працівників" виплачено грошову компенсацію за 9 к. днів додаткової відпустки за період роботи з 14.09.2005 по 13.09.2006, 24 к. днів основної щорічної відпустки за період 14.09.2008 по 13.09.2009, 16 к. днів основної щорічної відпустки за період 23.07.2013 по 22.07.2014, 15 к. днів додаткової відпустки за період з 14.09.2013 по 13.09.2014;

- на виконання припису Управління Держпраці в Житомирській області, згідно акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю від 30.09.2019 року № ЖТ1973/617/АВ (а.с.32-36 том 1) Позивачу було виплачено в 30.10.2019 року грошову компенсацію за 84 календарних днів невикористаної відпустки без зазначення її виду та періоду роботи, за який у позивача виникло право на таку відпустку (а.с.65-66 том 2).

Що також визнається сторонами та підтверджується матеріалами справи.

В матеріалах справи також міститься довідка від 25.09.2019 надана ГУ ДФС у Житомирській області на вимогу Управління Держпраці у Житомирській області, в якій зазначено, що ОСОБА_1 було нараховано та компенсовано 678 днів відпустки без зазначення її виду та періоду роботи, за який у позивача виникло право на таку відпустку (а.с.67-68 том 2).

Суд на може погодитись з такою позицією відповідача, так як дана інформація не підтверджується належними доказами.

Так, згідно архівної довідки від 16.10.2019 № 44-05.01.01/2027 виданої Державним університетом "Житомирська Політехніка" ОСОБА_1 в період з 01.09.1994 по 24.01.1998 навчалась на факультеті машинобудування та менеджменту за спеціальністю "Бухгалтерський облік та аудіт" (а.с. 19 том 1) та отримала диплом спеціаліста про вищу освіту серія ЛД НОМЕР_2 (виданий 24.01.1998 р., реєстраційний № 162) (а.с. 22 том 2).

Норма ст. 15 Закону України "Про відпустки" встановлює, що працівникам, які успішно навчаються без відриву від виробництва у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання, надаються додаткові оплачувані відпустки:

1) на період настановних занять, виконання лабораторних робіт, складання заліків та іспитів для тих, хто навчається на першому та другому курсах у вищих навчальних закладах: зокрема, незалежно від рівня акредитації з заочною формою навчання - 30 календарних днів;

2) на період настановних занять, виконання лабораторних робіт, складання заліків та іспитів для тих, хто навчається на третьому і наступних курсах у вищих навчальних закладах: зокрема, незалежно від рівня акредитації з заочною формою навчання - 40 календарних днів;

3) на період складання державних іспитів у вищих навчальних закладах незалежно від рівня акредитації - 30 календарних днів;

4) на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) студентам, які навчаються у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання першого та другого рівнів акредитації, - два місяці, а у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації - чотири місяці.

Згідно пояснень позивача в зазначений період з 01.09.1994 по 24.01.1998 роки вона перебувала у відпустках у зв"язку з навчанням. Даний факт відповідачем не був спростований.

Відповідачем також не було надано доказів щодо залишків невикористаних відпусток на дату звільнення позивача в порядку переведення до Головного управління ДФС у Житомирській області з зазначенням конкретного періоду невикористаної відпустки.

З чого суд робить висновок, що відповідач включив до загальної кількості нарахованих та компенсованих днів основної щорічної та додаткової оплачуваної відпустки, календарні дні використаної відпустки у зв"язку з навчанням.

Отже, порядок нарахування та виплати державним службовцям відпустки регулюється Законом України "Про відпустки", Кодексом законів про працю України та спеціальними нормами, а саме: Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок і умови надання держаним службовцям, посадовим особам органів місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток" від 27.04.1994 № 250, постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток" від 06.04.2016 № 270, постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 № 100. Далі всі нормативні акти зазначені зі змінами в редакції на момент виникнення спірних відносин.

Положенням п. 10 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII визначено, що стосовно кожного державного службовця ведеться особова справа, складовою якої є особова картка встановленого зразка, в якій зазначаються зокрема вид і строки надання відпустки.

Частинами 2 та 3 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII встановлено, що ведення особової справи державного службовця розпочинається одночасно з його вступом на державну службу. Порядок ведення та зберігання особових справ державних службовців визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до п. 4 Розділу II Ведення особових справ Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців, затвердженого Наказом Національного агентства України з питань державної служби від 22.03.2016 № 64, копії документів про надання відпусток, заохочення, нагороди, почесні звання та інші копії актів додаються до особової справи в разі необхідності (відповідна інформація вноситься працівником служби управління персоналом до особової картки державного службовця).

Отже, відповідач обов"язок належного ведення особової карти державного службовця ОСОБА_1 щодо внесення відомостей про надані їй відпустки не виконав, чим порушив законні права та інтереси Позивача, які підлягають відновленню в судовому порядку.

Згідно наданого розрахунку середньої заробітної плати від 16.11.2020 № 69 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 186,36 грн. (а.с. 7 том 2).

Так, при звільненні позивача у зв"язку з переведенням до ГУ ДФС у Житомирській області мала бути здійснена виплата компенсації позивачу за невикористану основну щорічну відпустку в кількості 156 календарних дні та додаткову оплачувану відпустку в кількості 138 календарних дні (150 набуті за весь період трудових відносин з 1993 по 04.02.2014 - 12 днів використаних позивачем за період з 14.09.2003 по 13.09.2004 - 5 днів та з 14.09.2004 по 13.09.2005 - 7 днів = 138 днів невикористаної додаткової відпустки).

Компенсовано 64 дня невикористаної відпустки, з них 40 днів основної щорічної відпустки та 24 днів додаткової, а також 84 днів на виконання припису управління Держпраці у Житомирській області від 30.09.2020.

1. 156 - 40 = 116 днів невикористаної основної щорічної відпустки;

2. 138 - 24 = 114 днів невикористаної додаткової відпустки;

3. 116 + 114 = 230 загальна кількість днів невикористаної відпустки;

4. 230 - 84 = 146 днів невикористаної відпустки;

5. 146 Ч 186,36 = 27208,56 грн., що підлягають стягненню.

Щодо пропуску строку звернення з даним позовом то в даних правовідносинах зазначений строк не застосовується.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб"єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб"єктів владних повноважень.

Як роз"яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму N 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб"єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов"язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 6, 9, 19, 73-76, 242-246, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Житомирській області державної податкової служби України щодо невиплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки.

Стягнути з Головного управління ДПС у Житомирській області державної податкової служби України (, що знаходиться за адресою: вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані дні відпустки в кількості 146 календарних днів в сумі 27208,56 грн. (двадцять сім тисяч двісті вісім гривень 56 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева