Справа № 460/8278/20
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2021-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2021 року м. Рівне №460/8278/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М. Недашківської, за участю: секретаря судового засідання Т.А. Самкової; позивача - ОСОБА_2 ; представника позивача - адвоката О.О. Пузирка; представника відповідача - адвоката І.А. Брусніка; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Деражненської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення моральної шкоди.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 (далі - позивач) до Деражненської сільської ради (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати: рішення виконавчого комітету Деражненської сільської ради №78 від 02.10.2020, рішення сесії Деражненської сільської ради №1646 від 05.10.2020 та розпорядження сільського голови с. Деражне Костопільського району Рівненської області №79/02-06/20 від 15.10.2020 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що розпорядженням сільського голови від 08.10.2018 ОСОБА_2 прийнято на посаду керуючої справами виконавчого комітету Деражненської сільської ради. Після реєстрації ОСОБА_2 кандидатом на посаду сільського голови діючий голова сільської ради з метою усунення конкурента почав тиснути на позивача та налаштовував інших працівників органу місцевого самоврядування проти неї. Оскаржуваними рішеннями позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності - попередження про неповну службову відповідність. Позивач вказує, що їй не відомо в чому ж полягало допущене порушення загальних правил етичної поведінки, коли і за яких обставин таке було допущене. Позивач зазначає, що жодним чином не допускав порушення загальних правил етичної поведінки; про будь-які засідання чи збори не було відомо; пояснення щодо допущення порушень не відбиралися; оскаржувані рішення не містять зазначення щодо конкретних дій позивача, щодо опису порушень, які були встановлені, не розкривають змісту порушень - вчиненого дисциплінарного проступку; позивач вказує, що оскаржувані рішення не відповідають принципу обґрунтованості; відповідачем порушено процедуру притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому оскаржувані рішення підлягають скасуванню. Також, позивач вказує, що внаслідок прийняття відповідачем протиправних рішень, завдано моральну шкоду, яку оцінює у 50000,00 грн.

Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що сільського голови надійшли заяви від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо неприпустимої поведінки позивача та порушення загальних правил етичної поведінки службовця органу місцевого самоврядування. Такі заяви були предметом розгляду на зборах трудового колективу та в подальшому, на засіданні виконавчого комітету та сесії сільської ради. За наслідками розгляду заяв встановлено, що позивач допустила грубе порушення етичних норм, що мало наслідком притягнення до дисциплінарної відповідальності. Відповідач вказує, що процес притягнення позивача до відповідальності відбувся з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 30.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 12.01.2021.

Ухвалою суду від 12.01.2021 клопотання Деражненської сільської ради про виклик свідків - задоволено: викликано до суду в якості свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 12.01.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання від 12.01.2021 (а.с. 79)), у підготовчому засіданні оголошена перерва до 28.01.2021.

Підготовче засідання 28.01.2021 не відбулося через перебування головуючої судді на лікарняному.

Ухвало суду від 01.02.2021 справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 25.02.2021.

Ухвалою суду від 25.02.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання від 25.02.2021 (а.с. 115)), закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11.03.2021.

Ухвалою суду від 11.03.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання від 11.03.2021 (а.с. 127)), судове засідання відкладене на 06.04.2021 через неприбуття свідків.

Ухвалою суду від 06.04.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання від 06.04.2021 (а.с. 165)) клопотання позивача від 06.04.2021 (а.с. 145) про долучення до матеріалів справи додаткових доказів залишене без задоволення; клопотання представника позивача про оголошення перерви у судовому засіданні з метою підготовки до судових дебатів та надання пояснень за стадією дослідження доказів - допиту свідків - задоволено; у судовому засіданні оголошено перерву до 09.04.2021.

У судове засідання 09.04.2021 прибули позивач та представник позивача, підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позовних вимог, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

На підставі статей 243, 250 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 09.04.2021.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Розпорядженням сільського голови ОСОБА_5 від 08.10.2018 №60/02-06/18 ОСОБА_2 прийнято на роботу з 08.10.2018 на посаду керуючого справами виконавчого комітету Деражненської сільської ради з присвоєнням 12 рангу посадової особи в межах 6 категорії посад, на підставі рішення сесії сільської ради від 26.09.2018 №875 «Про затвердження керуючого справами виконавчого комітету сільської ради» (а.с. 12).

ОСОБА_3 звернулася до голови Деражненської сільської ради ОСОБА_5 із заявою від 26.09.2020, в якій просила притягнути до відповідальності керуючу справами виконавчого комітету Деражненської сільської ради ОСОБА_2 (позивача) за порушення Правил етичної поведінки посадових осіб місцевого самоврядування, а саме: систематичними публічними дописами в соціальних мережах ОСОБА_2 поширює неправдиві факти, наклепи, не доведені звинувачення, які стосуються не тільки заявника, а й співробітників органу місцевого самоврядування - Деражненської сільської ради; при цьому ОСОБА_2 використовує нецензурну лексику, підвищену інтонацію; такі дії і поведінка ОСОБА_2 шкодять інтересам служби в органах місцевого самоврядування і негативно впливають на репутацію Деражненської сільської ради як серед населення так і в суспільстві (а.с. 88).

У цій заяві ОСОБА_3 просила голову Деражненської сільської ради надати оцінку зазначеним діям ОСОБА_2 та забезпечити недопущення нею в майбутньому таких порушень.

ОСОБА_4 , будучи наступником сільського голови з питань діяльності виконавчого органу, подала голові Деражненської сільської ради ОСОБА_5 заяву від 30.09.2020, в якій вказала, що керуюча справами виконавчого комітету ОСОБА_2 неодноразово у спілкуванні з нею порушувала загальні правила етичної поведінки посадової особи місцевого самоврядування, свідками чого були члени колективу, а також сторонні люди; 30.09.2020 близько 8:00 години в приміщенні сільської ради ОСОБА_2 погрожувала фізичною розправою, після чого застосувала до заявниці фізичну силу. В заяві ОСОБА_4 вказала, що після цього вона почувається незахищеною ні на своєму робочому місці, ні поза ним; просила голову сільської ради створити безпечні умови праці і винести дане питання на розгляд трудового колективу, скликати позачергове засідання виконавчого комітету та розглянути поведінку ОСОБА_2 на черговій сесії сільської ради (а.с. 93).

30 вересня 2020 року відбулися збори трудового колективу, про що оформлений Протокол №1 від 30.09.2020 (далі - Протокол №1) (а.с. 94).

Порядок денний згідно Протоколу №1: (1) Обрання голови загальних зборів трудового колективу та секретаря; (2) Про порушення загальних правил етичної поведінки посадових осіб місцевого самоврядування керуючою справами виконавчого комітету Деражненської сільської ради ОСОБА_2 .

З другого питання слухали ОСОБА_5 , який проінформував присутніх членів колективу про факти порушення правил етичної поведінки посадової особи місцевого самоврядування керуючою справами виконавчого комітету ОСОБА_2 , зокрема, ознайомив із заявою жительки с. Деражне ОСОБА_3 до сільської ради з проханням прийняти міри впливу до ОСОБА_2 , яка поширює в соціальних мережах неправдиві факти, наклепи, недоведені звинувачення не тільки проти неї особисто, а й проти працівників сільської ради, окрім цього сьогодні о 8:00 годині в приміщенні сільської ради керуюча справами виконавчого комітету ОСОБА_2 погрожувала фізичною розправою заступнику голови ОСОБА_4 , після чого застосувала фізичну силу; від причетності до цього вчинку та пояснень відмовилася; голова сільської ради запропонував ОСОБА_4 розповісти співробітникам про даний випадок.

Виступали:

ОСОБА_4 , яка розповіла про факт морального (із застосуванням нецензурної лексики) та фізичного насильства по відношенню до неї ОСОБА_2 ;

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які висловилися про те, що у зв`язку з даною подією бояться і за власне життя і здоров`я на робочому місці, а також, що такі дії та поведінка ОСОБА_2 шкодять інтересам служби в органах місцевого самоврядування та негативно впливають на репутацію Деражненської сільської ради серед населення;

ОСОБА_12 який запропонував винести дане питання на розгляд депутатів сільської ради, а також рекомендувати звільнити ОСОБА_2 із займаної посади за грубе порушення правил етичної поведінки посадових осіб місцевого самоврядування;

ОСОБА_13 , який навів факти поширення ОСОБА_2 неправдивої інформації у соціальних мережах щодо використання бюджетних коштів відділом освіти та приєднався до пропозиції ОСОБА_12 та запропонував винести дане питання ще й на розгляд виконавчого комітету, так як вона є його членом;

ОСОБА_5 запропонував пропозиції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поставити на голосування.

Результати голосування: «за» - 16, «проти» - 0, «утрималися» - 1.

Постановили: Питання про порушення загальних правил етичної поведінки посадових осіб місцевого самоврядування керуючою справами виконавчого комітету Деражненської сільської ради ОСОБА_2 винести на позачергове засідання виконавчого комітету Деражненської сільської ради з подальшим розглядом на сесії сільської ради, а також рекомендувати звільнити ОСОБА_2 із займаної посади за грубе порушення правил етичної поведінки посадових осіб місцевого самоврядування.

У Протоколі №1 також зазначено, що керуюча справами виконавчого комітету ОСОБА_2 відмовилася з`явитися на збори, хоча сільський голова в присутності усіх ще раз перетелефонував їй і наполегливо просив прийти.

Виконавчим комітетом Деражненської сільської ради прийняте Рішення від 02.10.2020 №78 «Про етику поведінки посадової особи місцевого самоврядування», яким вирішено: (1) визнати факт порушень Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування керуючою справами виконавчого комітету Деражненської сільської ради ОСОБА_2 ; (2) Рекомендувати винести розгляд даного питання на сесії сільської ради (далі - Рішення №78) (а.с. 98).

Рішенням сорок третьої сесії восьмого скликання Деражненської сільської ради від 05.10.2020 №1646 «Про стан дотримання загальних принципів, норм та вимог Правил етичної поведінки посадовими особами Деражненської сільської ради», на підставі Протоколу №1, Рішення №78, заяви громадянки ОСОБА_3 та заяви ОСОБА_4 , відповідно до статті 8 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 37, 38 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 7 Розділу I Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, вирішено: (1) Визнати факт порушень «Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування» керуючою справами виконавчого комітету Деражненської сільської ради ОСОБА_2 ; (2) Рекомендувати сільському голові ОСОБА_5 притягнути керуючу справами виконавчого комітету ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність (далі - Рішення №1646) (а.с. 16).

Розпорядженням голови Деражненської сільської ради від 15.10.2020 №79/02-06/20 «Про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності», на підставі Протоколу №1, Рішення №78, Рішення №1646, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність (далі - Розпорядження №79/02-06/20) (а.с. 17).

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваних рішень - Рішення №78, Рішення №1646 та Розпорядження №79/02-06/20, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Нормативно-правових актом, який відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, є Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон України №280/97-ВР).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України №280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За правилами частини першої статті 11 Закону України №280/97-ВР, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (частина друга статті 11 Закону України №280/97-ВР).

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, регулюються нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-III від 07.06.2001 (далі - Закон України №2493-III).

Служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом (стаття 1 Закону України №2493-III).

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування (стаття 2 Закону України №2493-III).

Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (стаття 3 Закону України №2493-III).

Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 10 Закону України №2493-III, прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону України №280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається із пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Тобто у даному випадку суб`єктом призначення позивача на посаду є сільська рада (сесія), а тому питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керуючого справами виконавчого комітету вирішується також сільською радою (сесія).

За правилами статті 19 Закону України №2493-III, організація навчання і підвищення кваліфікації посадових осіб місцевого самоврядування, просування їх по службі, визначення тривалості робочого часу, порядку здійснення ними службових відряджень та відшкодування витрат на ці відрядження, а також особливості їх дисциплінарної відповідальності, вирішення інших питань, пов`язаних із службою в органах місцевого самоврядування, забезпечуються у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 7 Закону України №2493-III, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Суд зазначає, що питання щодо притягнення посадових осіб органів місцевого самоврядування регулюється нормами Кодексу законів про працю №322-VIII від 10.12.1971 (далі - КЗпП України) з урахуванням особливостей, визначених Законами України №280/97-ВР та №2493-III, оскільки профільний закон не регулює такі питання.

Відповідно до статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.

Статтею 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З матеріалів справи та зі змісту оскаржуваних рішень вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності були обставини щодо порушення керуючою справами виконавчого комітету Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 4 Закону України №2493-III, служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; поєднання місцевих і державних інтересів; верховенства права, демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; гласності; пріоритету прав та свобод людини і громадянина; рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків; дотримання прав місцевого самоврядування; правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування; захисту інтересів відповідної територіальної громади; фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету; самостійності кадрової політики в територіальній громаді.

Наказом Національного агентства України з питань державної служби №158 від 05.08.2016 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 серпня 2016 р. за № 1203/29333) затверджені Загальні правила етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування (далі - Правила).

Відповідно до пункту 1 Розділу I Правил, ці Загальні правила є узагальненням стандартів етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, якими вони зобов`язані керуватися під час виконання своїх посадових обов`язків.

Ці Загальні правила ґрунтуються на положеннях Конституції України, законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, у сфері запобігання корупції і спрямовані на зміцнення авторитету державної служби та служби в органах місцевого самоврядування, репутації державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, а також на забезпечення інформування громадян про норми поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування стосовно них.

При прийнятті на державну службу або на службу в органи місцевого самоврядування особа ознайомлюється з цими Загальними правилами. Відмітка про таке ознайомлення додається до особової справи державного службовця чи посадової особи місцевого самоврядування.

Відповідачем надано суду докази ознайомлення позивача з Правилами - 08.10.2018 (а.с. 142).

Відповідно до пункту 7 Розділу I Правил, керівники державних органів, органів місцевого самоврядування чи їх структурних підрозділів у разі виявлення чи отримання повідомлення про порушення цих Загальних правил в межах своєї компетенції відповідно до законодавства зобов`язані вжити заходів щодо припинення виявленого порушення, усунення його наслідків та притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності, а у випадках виявлення ознак кримінального або адміністративного правопорушення також поінформувати спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

За правилами пункту 5 Розділу II Правил, державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування під час виконання своїх посадових обов`язків зобов`язані неухильно дотримуватись загальновизнаних етичних норм поведінки, бути доброзичливими та ввічливими, дотримуватись високої культури спілкування (не допускати використання нецензурної лексики, підвищеної інтонації), з повагою ставитись до прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, об`єднань громадян, інших юридичних осіб, не проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування повинні запобігати виникненню конфліктів у стосунках з громадянами, керівниками, колегами та підлеглими.

Відповідно до пункту 8 Розділу II Правил, державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування мають дбати про авторитет державної служби і служби в органах місцевого самоврядування, а також про позитивну репутацію державних органів та органів місцевого самоврядування, що включає дотримання правил етикету, належного зовнішнього вигляду, забезпечення високої якості роботи, встановленого внутрішнього службового розпорядку.

Як зазначалося вище, пунктом 6 частини 1 статті 8 Закону України №2493-III передбачено, що основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування, зокрема, є шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування;

Статтею 38 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що посадові особи органів місцевого самоврядування під час виконання свої службових повноважень зобов`язані неухильно дотримуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, бути ввічливими у стосунках з громадянами, керівниками, колегами та підлеглими.

Однією з підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, була публікація позивачем в соціальній мережі Facebook інформації, про яку голову сільської ради повідомила ОСОБА_3 (заява від 26.09.2020).

Так, в матеріалах справи містяться тексти таких дописів, про які позивач вказав, що саме він публікував їх.

Допис №1: «Блокують статтю. Наше сьогодення в Деражнянському ОТГ, де живе обраний голова сільської ради, головний лікар, які разом знищили лікарню, скоротили людей, хочуть знищити налі села. Розікрали кошти громади на ремонти, ямковий ремонт доріг і т.д. Корупція, кругова порука нашої нечисті, які сидять і дерибанять бабло громади. Ми разом сила, знищимо цю нечисть. З нами Бог і сила. Слава Україні.» (а.с. 89).

Допис №2: «Сьогодення нашої ОТГ, де живуть та працюють обраний голова ОТГ, головний лікар, якщо так можна назвати. Запитання скільки бабла вже вкрадених з нашої громади? Ось такий ремонт сільради, ось території біля її. А можливо за 4 роки, краще зробити парк відпочинку з дитячими майданчиками. Корупція та кругова порука. Думайте коли будете обирати. Вони знищили лікарню, скоротили людей, знищать наші села.» (а.с. 90).

Допис №3: 25.09.2020 відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 185 КК України та внесено до ЄРДР, що тепер скаже злодій ОТГ, яка цілодобово перебуває в нас у сільській раді, має доступ до всього, кума голови сільської ради (коханка з досвідом). Підлість людини, яку протягом 23 років прикривала де і як можливо. Ще буде займатися кіберполіція, щодо вторгнення та знищення моєї електронної пошти. Бумеранг повертається назад. Горно увійшла в довіру, продала за одного члена профсоюза. Знайомтесь ОСОБА_3. » (а.с. 92).

Допис №4: «В нас коштів на таке в громаді не має. Бо кошти постійно спрямовуються на лікарню, то на ремонт машини побитої, то на зимову резину і т.д. на всиляки ремонти, одним словом стиздить бабосики. Для озеленення мови немає. Наші деякі депутати, як телепні голосують не знаючи за що. Про що мова. Отак і вибори на місцях проходять. Мовчіть далі.» (а.с. 91).

Позивач у судовому засіданні вказав, що допис №4 йому не належить, оскільки у той час був факт проникнення у його кабінет сторонніх осіб, які мали доступ до документів, електронної пошти та соціальних мереж.

Суд критично оцінює такі доводи позивача, та зазначає, що на підтвердження такого факту позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів; у позовній заяві не вказував жодного спростування щодо таких дописів.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 (повідомлена про кримінальну відповідальність; склала присягу свідка (а.с. 153, 154)), про яку здійснено позивачем допис №3, та за заявою якої вирішувалося питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, вказала, що вона була членом виконавчого комітету Деражненської сільської ради; починаючи з вересня місяця 2020 року в соціальних мережах ОСОБА_2 почала публікувати повідомлення, які стосувалися особисто ОСОБА_3 та не відповідали дійсності; свідок вказала, що такі були образливими для неї, принижували її гідність та ділову репутацію, як головного лікаря; починаючи з 18 вересня 2020 року з`явилися перші дописи; 21 вересня 2020 року, повертаючись на роботу свідок зустріла працівників, які запитали про те, що бачила свідок дописи ОСОБА_2 ; свідок вказала, що внаслідок подання скарг на дописи у соцмережі, публікації було видалено, але ОСОБА_2 продовжувала їх публікацію; свідок зазначила, що працівники лікарні були обурені такими діями ОСОБА_2 та вказували про необхідність вчиняти відповідні заходи; 26 вересня 2020 року зранку позивач опублікував черговий допис у соціальній мережі після чого ОСОБА_3 була змушена звертатися до голови сільської ради із заявою; свідок вказала, що їй зателефонувала сестра і запитала чи їй відомо про допис щодо порушення кримінального провадження та запитала що ж відбувається; свідок відповіла сестрі, що їй нічого поки не відомо і про кримінальне провадження нічого не знає; усі знайомі люди почали телефонувати ОСОБА_3 та запитувати про такі дописи ОСОБА_2 , на що свідок була змушена виправдовуватися; у подальшому свідок подала заяву у правоохоронні органи щодо поведінки позивача; свідок вказала, що така поведінка позивача, як посадової особи, є недопустимою, принижує її ділову репутацію та негативно впливає на імідж сільської ради в очах усіх людей; свідок вказала, що 02 жовтня 2020 року було засідання виконавчого комітету, на яке позивача запрошувала ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ) в кабінеті сільського голови; у подальшому ОСОБА_6 пішла запрошувати позивача на засідання разом з дільничним, на що позивач відмовився; у подальшому ОСОБА_2 виклала у соціальній мережі відео про те, що ОСОБА_6 напрошувала її на засідання виконавчого комітету. Свідок ОСОБА_3 вказала, що до цих подій у неї та ОСОБА_2 були дружні стосунки: ОСОБА_3 є хрещеною бабунею внука ОСОБА_2 і навпаки; чому з`явилися такі публікації свідку не відомо; свідок вказала, що така поведінка ОСОБА_2 можливо була пов`язана з виборчим процесом, оскільки ОСОБА_2 претендувала на посаду сільського голови; свідок вказала, що такі дописи у соціальних мережах вона розцінила як передвиборчий піар, оскільки ОСОБА_2 запитувала свідка чи буде вона за неї голосувати у день виборів. Свідок вказала, що поведінка ОСОБА_2 щодо публікацій принижувала ділову репутацію ОСОБА_3 , що було нічим іншим, як наклепом; свідок вказала, що вона була змушена звертатися із заявою до голови сільської ради для вжиття відповідних заходів реагування щодо ОСОБА_2 , оскільки мова йшла не тільки про дописи щодо свідка, а й щодо приниження в цілому посадових осіб органу місцевого самоврядування.

Свідок ОСОБА_5 (повідомлений про кримінальну відповідальність; склав присягу свідка (а.с. 159, 160)), вказав, що на момент тих подій був головую Деражненської сільської ради; зазначив, що ОСОБА_2 була прийнята роботу в жовтні 2018 року на посаду керуючої справами виконавчого комітету, являлася членом виконавчого комітету, нормально справлялася зі своїми обов`язками, брала участь в усіх засідання планових і позапланових; відносили були добрі поки не почався виборчий процес; на кожні вибори ОСОБА_2 балотувалася; свідок вказав, що як конкурента ОСОБА_2 ніколи не розглядав, бо вона завжди набирала найменшу кількість голосів; напевно через брак досягнень, якими ОСОБА_2 не могла скористатися, обрала своєрідну тактику критики та очорнювання, показуючи себе борцем за справедливість; все почалося з публікацій ОСОБА_2 щодо витрачання сільською радою коштів; свідок намагався залагодити ситуацію та неодноразово показував ОСОБА_2 документи, що стосуються планів та витрат, зазначаючи що мова йде про імідж сільської ради; свідок вказав, що цим питанням також займалися правоохоронні органи, які жодних порушень не встановили; до свідка, як сільського голови почали звертатися жителі та запитувати про те, що відбувається в органі місцевого самоврядування; один з членів виконавчого комітету - бувший працівник правоохоронних органів просив ОСОБА_2 не робити того, що вона робить, оскільки мова іде про репутацію сільської ради та виконавчого комітету; у подальшому до свідка, як до голови сільської ради, надійшли заяви від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; після фізичного впливу з боку ОСОБА_2 щодо ОСОБА_4 працівники сільської ради збунтувалися та вимагали вжити заходів, вказуючи, що бояться ходити на роботу та бояться погроз; свідок вказав, що намагався вирішити ситуацію мирним шляхом, проте ОСОБА_2 на це не йшла; на збори трудового колективу ОСОБА_2 не прийшла, хоча була повідомлена про такі збори; на збори запрошувала ОСОБА_6 ( ОСОБА_6 ), про що є відповідних запис; на засідання виконавчого комітету ОСОБА_2 також не з`явилася, хоча знала про таке засідання та опублікувала про це допис; члени виконавчого комітету, розглянувши усі обставини рекомендували звільнити ОСОБА_2 з посади та рекомендували дане питання на сесію сільської ради; на засідання сесії ОСОБА_2 прибула, але після маси запитань до неї послалася на норми статті 63 Конституції України та відмовилася надавати будь-які пояснення; свідок зазначив, що депутати вимагали звільнення ОСОБА_2 , проте за результатами обговорення погодилися на застосування більш м`якої міри відповідальності. Свідок зазначив, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності жодним чином не могло вплинути на виборчий процес та участь позивача у виборчому процесі, оскільки інформацію щодо притягнення позивача до відповідальності не розголошувалася та ніде не публікувалася. Свідок зазначив, що до початку виборчого процесу мав нормальні добрі стосунки з позивачем, проте її поведінка щодо публікацій була неналежною та такою, що негативно впливала на імідж органу місцевого самоврядування, що свідчило про порушення позивачем правил етики. На запитання представника позивача: чи могли застосувати до позивача більш м`яке покарання (можливо попередження), свідок відповідав, що депутати вимагали саме звільнення ОСОБА_2 , натомість на прохання свідка застосували меншу міру покарання - попередження про неповну службову відповідність.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувала також заява ОСОБА_4 про фізичних вплив на неї з боку ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_4 - заступник сільського голови (повідомлена про кримінальну відповідальність; склала присягу свідка (а.с. 156, 157)), вказала, що 30 вересня 2020 року, йдучи на роботу на східцях в приміщенні сільської ради зустріла ОСОБА_2 та вирішила з нею привітатися, де дивлячись на те, що у минулому ОСОБА_2 двічі застосовувала відносно свідка фізичний вплив. Після привітання ОСОБА_2 почала нецензурно виражатися в бік свідка та схопила ОСОБА_4 за волосся; свідок не могла оборонятися, бо тримала в обох руках сумку та пакети; після цього ОСОБА_4 почала кричати; пізніше працівники сільської ради сказали, що чули певні голоси та крики, але подумали, що це кричать діти; потім ОСОБА_2 вдарила свідка по голові сумкою, затримуючи в кутку; оговтавшись від цього, свідок звернулася до поліції із заявою, проте поки поліція прибула, то почервоніння на обличчі зійшло, тому зафіксувати фізичних вплив не було можливим. Відразу свідок відмовилася від виклику швидкої, проте після певного часу їй стало гірше, підвищився тиск. У подальшому свідок все ж звернулася за медичною допомогою. ОСОБА_2 відповідала працівникам сільської ради, що ОСОБА_4 просто впала на східцях тому і кричала, заперечувала причетність до даної події. Свідок вказала, що не мала жодного відношення до передвиборчої гонки, а тому їй була не зрозуміла така поведінка ОСОБА_2 ; жодних конфліктів, які стосувалися б виборчого процесу не могло бути; чому ОСОБА_2 так поводилася свідок не знає. Свідок вказала, що негайно звернулася із заявою до голови сільської ради з вимогою вжити відповідних заходів, оскільки боялася за своє здоров`я та життя.

На запитання представника відповідача ОСОБА_4 вказала, що була присутня на зборах трудового колективу, який вирішив негайно прийняти міри до ОСОБА_2 ; на збори запрошували ОСОБА_2 , проте вона відмовилася прийти; поліції сказала, що нічого не знає; на зборах трудового колективу виступала свідок та розповідала про те, що сталося; працівники ради на зборах підтвердили те, що чули крики в коридорі; на засідання виконавчого комітету ОСОБА_2 також відмовилася прийти, про що остання виклала допис у соціальній мережі; свідок вказала, що акт про відмову від надання пояснень вона підписувала, такий акт також підписав працівник поліції.

На запитання представника позивача свідок вказала, що на засідання трудового колективу були запрошені усі, у томі числі і ОСОБА_2 , яка на засідання не прийшла; на засідання трудового колективу не готуються проєкти, оскільки це засідання трудового колективу, а не сесія ради; засідання трудового колективу оформлене Протоколом.

Свідок ОСОБА_6 - секретар сільської ради (повідомлена про кримінальну відповідальність; склала присягу свідка (а.с. 162, 163)), вказала, що вона уповноважена у питанні щодо повідомлення осіб про засідання, збори тощо; після подій які сталися зранку 30 вересня 2020 року, голова ради сказав зібрати усіх на збори після обіду; свідок прийшла до ОСОБА_2 і повідомила про збори трудового колективу, на що ОСОБА_2 запитала з якого приводу збори; свідок сказала, що причиною є її поведінка, на що ОСОБА_2 відповіла, що нічого не знає та не прийде. Про це свідок повідомила сільського голову, який додатково телефонував до ОСОБА_2 на повідомляв про збори трудового колективу. Після зборів трудового колективу було вирішено питання поведінки ОСОБА_2 винести на засідання виконавчого комітету, оскільки остання є членом виконавчого комітету. На наступний день, до свідка підійшов дільничний та запитав чому свідок чинить тиск на ОСОБА_2 , на що свідок відповіла, що ніякого тиску не чинить, а лише повідомила ОСОБА_2 про збори колективу. Разом з дільничним вони пішли 30.09.2020 до ОСОБА_2 , остання відмовилася давати будь-які пояснення щодо заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що склали акт від 30.09.2020. На засідання виконавчого комітету ОСОБА_2 також запрошували, проте вона не прийшла; засідання виконавчого комітету вирішили проводити без ОСОБА_2 , бо кворум був; вже під час проведення засідання виконавчого комітету ОСОБА_2 опублікувала в соціальній мережі запис про те, як її запрошували на засідання.

На запитання представника відповідача свідок вказала, що причиною зборів трудового колективу стали звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; вказала, що 30 вересня, будучи в приміщенні сільської ради, вона чула крик, землевпорядник сказав, що можливо це діти десь кричать, почули, що хтось побіг на верхній поверх, вийшовши на коридор побачили ОСОБА_4 , яка повідомила про фізичних плив з боку ОСОБА_2 ; з метою з`ясування цієї обставини свідок підійшла до ОСОБА_2 і запитала що ж це було?, на що остання вказала, що вона ОСОБА_4 не била; свідок сказала, що вона не звинувачує ОСОБА_2 , що вона когось била, а лише запитала, що це було?; на що ОСОБА_2 сказала, що ОСОБА_4 впала на східцях. Далі свідок запитала у ОСОБА_2 , чому вона не допомогла ОСОБА_4 , якщо вона впала, на що ОСОБА_2 нічого не відповіла; дізнавшись про даний факт, трудовий колектив почав це обговорювати та наполягати на необхідності проведення зборів; свідок зазначила, що якби ОСОБА_2 прийшла на збори трудового колективу та пояснила б свою поведінку, то можливо питання вирішилося б без подальших процедур. Свідок вказала, що на засідання сесії сільської ради була присутня ОСОБА_2 , під час сесії зачитувалися усі заяви, ОСОБА_2 надавалося слово для пояснень, зачитувався текст протоколу зборів трудового колективу та рішення виконавчого комітету сільської ради, проте ОСОБА_2 відмовилася давати пояснення.

За правилами частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина друга статті 72 КАС України).

Показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи (частина перша статті 91 КАС України).

Суд зазначає, що показання вказаних вище свідків не суперечать один одному, стосуються обставин, які мають значення для справи, а тому визнаються належними та допустимими.

Суд зазначає, що позивач, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування (керуюча справами виконавчого комітету), публікуючи в соціальній мережі інформацію, допустив порушення вищенаведених нормативних актів в частині шанобливого ставлення до громадян та посадових осіб сільської ради.

Публікація позивачем в соціальній мережі такого роду інформації безумовно вказує на порушення етичних норм поведінки посадової особи органу місцевого самоврядування.

Позивач під час розгляду справи по суті вказав, що такі публікації є вираженням її особистої думки, на що має повне право. Також ОСОБА_2 вказала, що її публікації були «критикою» чинної місцевої влади, яку вона має право висловлювати.

Суд не погоджується з такими доводами позивача та зазначає таке.

Відповідно до статті 34 Конституції України №254к/96-ВР від 28.06.1996, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

В свою чергу держслужбовці (посадові особи органу місцевого самоврядування) мають дотримуватися таких принципів: служіння державі і суспільству; гідна поведінка; доброчесність; лояльність; прозорість і підзвітність; сумлінність.

Служіння державі, серед іншого, передбачає «формування позитивного іміджу держави», а гідна поведінка - недопущення навіть поза держслужбою «вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця».

«Лояльність» передбачає: 1) добросовісність щодо виконання рішень Верховної Ради, президента, Кабінету міністрів та органу, в якому працює службовець, «незалежно від своїх власних переконань і політичних поглядів»; 2) утримання від будь-яких проявів публічної критики діяльності органів, їхніх посадових осіб; 3) коректне ставлення до керівників і співробітників органу під час виконання обов`язків.

Крім того, від посадових осіб органу місцевого самоврядування вимагається недопущення впливу політичних інтересів на їхні дії та рішення.

Етична поведінка передбачає пріоритет загального блага громадян над особистими чи корпоративними інтересами, неприпустимість використання майна в особистих цілях; недопущення конфлікту інтересів, ненадання комусь переваг тощо.

Також до доброчесності віднесено «нерозголошення та невикористання інформації, що стала відома у зв`язку з виконанням службовцем своїх обов`язків, у тому числі після припинення державної служби, крім випадків, установлених законом».

Вказані вище Правила встановлюють загальні правила етичної поведінки в органі місцевого самоврядування, які, серед іншого, закріплюють неприпустимість зневажливого ставлення до колег та громадян, а також необхідність дотримуватись взаємоповаги, ділового стилю спілкування.

При висловленні «суб 'єктивної думки, власного погляду на відповідні події, що є оціночним судженням» позивач діяв як посадова особа органу місцевого самоврядування, а тому мав дотримуватися правил етичної поведінки та чітко усвідомлювати межі «допустимої критики».

Такі висловлювання позивача у своїх дописах в соціальній мережі Facebook, як: «Наше сьогодення в Деражнянському ОТГ, де живе обраний голова сільської ради, головний лікар, які разом знищили лікарню, скоротили людей, хочуть знищити налі села. Розікрали кошти громади на ремонти, ямковий ремонт доріг і т.д. Корупція, кругова порука нашої нечисті, які сидять і дерибанять бабло громади»; «Запитання скільки бабла вже вкрадених з нашої громади? Ось такий ремонт сільради, ось території біля її. А можливо за 4 роки, краще зробити парк відпочинку з дитячими майданчиками. Корупція та кругова порука»; «Кума голови сільської ради (коханка з досвідом). Підлість людини, яку протягом 23 років прикривала де і як можливо. Ще буде займатися кіберполіція, щодо вторгнення та знищення моєї електронної пошти. Бумеранг повертається назад. Горно увійшла в довіру, продала за одного члена профсоюза. Знайомтесь ОСОБА_3 », на переконання суду є неприпустимими для посадової особи органу місцевого самоврядування, яка на час таких публікацій перебувала на посаді керуючої справами виконавчого комітету сільської ради.

Суд зазначає, що такі висловлювання позивача у соціальній мережі не можна оцінювати як «виправдана критика», оскільки зміст дописів стосується звинувачення місцевого керівництва у розкраданні коштів та корупції, що має безумовний вплив на імідж сільської ради, та становить підрив авторитету місцевої влади в цілому.

Щодо дописів позивача про ОСОБА_3 «(коханка з досвідом)», то суд зазначає, що такого роду публікація є прямим втручанням у приватне життя ОСОБА_3 , яке захищене законом.

Враховуючи відсутність будь-якої належної аргументації, яка підтверджувала б висловлювання позивача щодо посадових осіб органу місцевого самоврядування, в розумінні вищенаведених законодавчих актів, то у даному випадку має місце грубе порушення позивачем Правил етичної поведінки державного службовця органу місцевого самоврядування.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

За приписами статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 10 Конвенції «Свобода вираження поглядів»:

1. Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

2. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

В прецедентній практиці Європейського суду з прав людини допускаються певні обмеження прав, гарантованих статтею 10 Конвенції, пов`язані з особливостями виконання посадових обов`язків, зокрема, з певними особливостями державної служби, служби в лавах збройних сил, якщо це здійснюється на законних підставах і є виправданим в демократичному суспільстві.

Європейський суд, зокрема, зазначив, що держава вправі, враховуючи спеціальний статус (державних службовців), зобов`язувати їх до стриманості. На державних службовців також розповсюджується захист, що надається статтею 10 Конвенції, так само, як і іншим особам. Тому необхідно знайти відповідний баланс між основоположним правом кожного індивіда на свободу слова і законним інтересом демократичної держави зробити таким чином, щоб його державна служба діяла з врахуванням вимог пункту 2 статті 10 Конвенції.

В зв`язку з цим Європейський суд з прав людини приймає до уваги ту обставину, що, коли предметом розгляду стає право на свободу слова державних службовців, «обов`язки і відповідальність», про які йдеться в пункті 2 статті 10 Конвенції, набувають особливого значення, що виправдовує надану національним владам певну свободу в оцінці того, наскільки відповідає оскаржуване втручання вказаній вище меті.

Більше того, Європейський суд з прав людини виходить з того, що демократична держава може вимагати від своїх державних службовців лояльності у відношенні конституційних принципів, на яких воно ґрунтується.

Оцінюючи зміст дописів позивача у соціальній мережі, суд дійшов висновку, що такого роду інформація не може являтися «критикою», допустимою для посадової особи органу місцевого самоврядування, а тому притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення Правил етики було виправданим та обґрунтованим.

З наведеного вище також вбачається, що ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про збори трудового колективу та про засідання виконавчого комітету щодо питання її поведінки, тому посилання на те, що її не запрошували, є необґрунтованими та спростованими.

Позивач також на обґрунтування позовних вимог посилається на те, оскаржувані рішення не містять зазначення щодо конкретних дій позивача, щодо опису порушень, які були встановлені, не розкривають змісту порушень - вчиненого дисциплінарного проступку; позивач вказує, що оскаржувані рішення не відповідають принципу обґрунтованості.

З даного приводу суд зазначає, що ОСОБА_2 було достеменно відомо про мету проведення зборів трудового колективу та про питання, постановлені на засідання виконавчого комітету, а тому вона мала можливість та право участі у таких заходах з метою надання пояснень. Проте, таким правом на скористалася. Щодо Рішення сесії №1646 суд зазначає, що на засіданні ради ОСОБА_2 брала участь та була усвідомлена щодо питання, яке ставилося на обговорення.

Оскаржувані рішення містять посилання не лише на норми законодавства, а й на заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що ОСОБА_2 було достеменно відомо.

Суд зазначає, що необхідності вказувати в оскаржуваних рішеннях опису та суті порушень, допущених ОСОБА_2 , не було, оскільки у такому випадку рішення мали б містити дослівний опис дописів позивача у соціальних мережах, що не було необхідним у даному випадку. Як установлено судом, на зборах трудового колективу та на засідання виконавчого комітету розглядалися усі необхідні матеріали та інформація щодо порушення позивачем Правил етичної поведінки; на таких засіданнях брали участь також і заявники, за заявами якої ініційовано вирішення питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Із системного аналізу викладених положень законодавства слідує, що дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується роботодавцем до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок.

Так, в матеріалах справи міститься Акт про відмову працівника надати письмові пояснення від 30.09.2020, яким засвідчено факт відмови ОСОБА_2 у наданні пояснень стосовно заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 97).

Тобто, обов`язок зажадати від порушника письмових пояснень відповідачем був виконаний.

Верховний Суд у постанові від 03.10.2018 (справа №340/646/16-ц) дійшов до наступних правових висновків: «У статті 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами».

Тобто, навіть за умови відсутності письмових пояснень ОСОБА_2 щодо постановленого питання, факт порушення дисципліни може бути підтверджений представленими суду доказами за відсутності таких письмових пояснень.

Позивач вказує, що Акт від 30.09.2020 не можна вважати належним, оскільки його підписали зацікавлені особи, які мали певну мету разом з головою сільської ради; такий Акт підписаний за відсутності ОСОБА_2 .

Суд відхиляє такі доводи позивача та зазначає, що питання «зацікавленості» осіб, які підписали акт ( ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ), є лише суб`єктивними судженнями позивача. В свою чергу, такий Акт також підписаний і дільничним поліції Кривчуком В.О., щодо об`єктивності дій якого у суду немає підстав сумніватися.

Також суд зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов`язку складати Акт про відмову від надання пояснень саме у присутності порушника.

У судовому засіданні представник позивача вказав, що відповідачем порушена процедура притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки не проведено службове розслідування.

Щодо таких доводів суд зазначає, що норми профільного нормативно-правового акта - Закону України №2493-III та приписи КЗпП України не передбачають обов`язку проведення службового розслідування щодо питання порушення посадовою особою органу місцевого самоврядування Правил етичної поведінки.

При цьому постановою Кабінетів Міністрів України від 13.06.2000 №950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», можливість проведення службового розслідування стосовно зазначених у постанові осіб визначена у випадках невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян; у разі недодержання посадовими особами місцевого самоврядування законодавства про службу в органах місцевого самоврядування антикорупційного законодавства; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обов`язки (далі - керівник органу).

При цьому у випадку притягнення посадової особи органу місцевого самоврядування до дисциплінарної відповідальності за порушення Правил етичної поведінки, не передбачено зазначеним порядком в якості обов`язкової підстави для проведення службового розслідування.

Позивачем також не надано до суду доказів, що вона самостійно зверталась до Деражненської сільської ради із заявою про необхідність проведення службового розслідування відносно неї.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваних рішень - Рішення №78, Рішення №1646 та Розпорядження №79/02-06/20, в порядку статті 77 КАС України, а тому заявлені позовні вимоги про визнання їх протиправними та скасування до задоволення не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 6 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами частини п`ятої статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

За наведеного вище вбачається, що вимога про відшкодування моральної школи є похідною вимогою.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність будь-яких правових підстав для визнання протиправними і скасування рішень - Рішення №78, Рішення №1646 та Розпорядження №79/02-06/20, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Деражненської сільської ради (35053, Рівненська область, село Деражне, вулиця Шевченка, 49А; ) про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 19 квітня 2021 року

Суддя К.М. Недашківська