Справа № 620/2348/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2348/20
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Кондрат Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року, суддя Баргаміна Н.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним висновку у акті службового розслідування та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 23.07.2015 № 719 про затвердження висновків за результатами акту службового розслідування від 23.07.2015;

- визнати протиправним висновок у акті службового розслідування, затвердженому 23.07.2015 наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 23.07.2015 № 719 про визнання смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби;

- зобов`язати відповідача щодо проведення нового службового розслідування обставин та причин загибелі 23.06.2015 військовослужбовця ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ не відображає дійсних обставин справи, перешкоджає використанню позивачем та іншими членами сім`ї загиблого їх прав на отримання одноразової грошової допомоги. Вказує на хибність доводів та висновків, викладених в акті службового розслідування, оскільки наявна в ньому інформація суперечить іншим матеріалам справи. Також позивачка зазначає про відсутність висновків експертиз, які б встановлювали факт того, чи було вогнепальне поранення ОСОБА_2 зроблене з його власного автомату, чи воно було здійснено з іншої зброї пострілом іншими особами. Зазначає, що слідством у кримінальній справі встановлено належність автомата, виявленого біля тіла загиблого, іншій особі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 року у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі №620/2348/20 відмовлено, так як клопотання подано з порушенням строку, визначеного ч. 2 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 28).

Згідно довідки Ставищенсько-Таращанського об`єднаного районного військового комісаріату від 30.06.2015 № 634 ОСОБА_2 був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України у зв`язку з мобілізацією 01.03.2015 і направлений для проходження служби у пп НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 32).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 20.04.2015 № 82 ОСОБА_2 був зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення (т. 1 а.с. 143).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.05.2015 № 111 ОСОБА_2 вибув для виконання заходів антитерористичної операції з 24.05.2015 (т. 1 а.с. 34).

Довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 06.08.2015 № 3678 підтверджено безпосередню участь ОСОБА_2 в антитерористичній операції в період з 24.05.2015 по 24.06.2015 (т. 1 а.с. 29).

24.06.2015 командиру Військової частини НОМЕР_2 надійшов рапорт (вх. № 665) про надання дозволу на призначення службового розслідування по факту загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 146).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.06.2015 № 141 наказано старшому лейтенанту ОСОБА_3 командиру взводу засекреченого зв`язку польового вузла зв`язку провести службове розслідування по факту загибелі старшого солдата ОСОБА_2 та представити на затвердження акт про проведення службового розслідування та проект наказу до 05.07.2015 (т. 1 а.с. 147).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 154 від 24.06.2015, причиною смерті ОСОБА_2 23.06.2015 зазначено сквозне кульове вогнепальне поранення шиї з розтрощенням головного мозку, переломом кісток основи та склепіння черепу (т. 1 а.с. 152-154).

За результатами проведення службового розслідування складено акт, затверджений 23.07.2015 ТВО командира Військової частини НОМЕР_2 , згідно висновків якого смерть старшого лінійного наглядача лінійно-кабельного відділення взводу зв`язку центру зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військовослужбовця військової служби по мобілізації на особливий період старшого солдата ОСОБА_2 наступила в результаті самогубства та не пов`язана з проходженням військової служби (т. 1 а.с. 148-149).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2015 № 719 Про результати службового розслідування по факту смерті військовослужбовця військової частини за призовом під час мобілізації старшого солдата ОСОБА_2 наказано вважати, що смерть старшого лінійного наглядача лінійно-кабельного відділення взводу зв`язку центру зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військовослужбовця військової служби по мобілізації на особливий період старшого солдата ОСОБА_2 наступила в результаті самогубства та не пов`язана з проходженням військової служби (т. 1 а.с. 144-145).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2017 № 1 з 01.07.2017 анульовано умовне найменування Військова частина - польова пошта НОМЕР_2 та надано умовне найменування Військова частина НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 141).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІІ).

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону № 2232-ХІІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ

Відповідно до частини шостої статті 18 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-XII) вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями і військовозобов`язаними, які призвані на збори (далі - військовослужбовці), професійних захворювань, отриманих ними під час проходження військової служби (зборів), та аварій, що сталися у військових частинах, військово-навчальних закладах, установах, організаціях Збройних Сил України, структурних підрозділах центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 06.02.2001 № 36 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за № 169/5360 (далі Інструкція № 36 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 1.2 розділу 1 Інструкції № 36 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дія цієї Інструкції поширюється на всі військові частини та на всіх військовослужбовців, крім військовослужбовців, які одержали захворювання, поранення, контузію, травму, каліцтво або загинули під час ведення бойових дій, участі в антитерористичній операції, в особливий період.

Пунктом 3.1 Інструкції № 36 встановлено, що спеціальному розслідуванню підлягають: нещасні випадки зі смертельним або тяжким наслідком під час виконання обов`язків військової служби; групові нещасні випадки, що сталися одночасно з двома і більше військовослужбовцями незалежно від тяжкості ушкодження їх здоров`я; випадки смерті під час виконання обов`язків військової служби.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначає Інструкція про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міноборони № 82 від 15.03.2004 (далі Інструкція).

Відповідно до п.1.2 Інструкції службове розслідування проводиться у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду;

- невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення;

- порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Згідно з п.1.3 та п.1.6 Інструкції рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції особам, які проводять службове розслідування, надається право:

- отримувати від військовослужбовців та працівників усні чи письмові пояснення, необхідні документи, довідки, консультативні та експертні висновки;

- ознайомлюватися і вивчати, в тому числі з виїздом на місце події, відповідні документи, у разі потреби знімати з них копії та долучати до матеріалів службового розслідування;

- отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог чинного законодавства на підставі запиту посадової особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України.

Розслідування та його результати оформляються письмово. За погодженням з особами, які опитуються, їх пояснення можуть фіксуватися технічними засобами. Такі пояснення оформляються надалі у письмовому вигляді і підписуються опитуваним ( п.2.4 Інструкції).

Згідно п.3 Інструкції розслідуванням повинно бути встановлено:

- наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки;

- осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення;

- наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця;

- конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

- вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено;

- ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення;

- форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного;

- умови та причини, що сприяли правопорушенню;

- чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.

За результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити ( п.4.1).

Акт службового розслідування підписується особами, якими воно проводилося. Кожен учасник розслідування має право викласти свою окрему думку (п.4.2).

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування (п.4.3).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 проходив військову службу та брав безпосередню участь в антитерористичній операції, його загибель сталася внаслідок вогнепального поранення в голову.

Разом з тим, ні наказ від 24.06.2015 № 141 про проведення службового розслідування, ні акт проведення службового розслідування, ні наказ від 23.07.2015 № 719 Про результати службового розслідування по факту смерті військовослужбовця військової частини за призовом під час мобілізації старшого солдата ОСОБА_2 не містять інформації про те, якими нормами керувався відповідач при призначенні, проведенні та затвердженні службового розслідування.

Колегія суддів зазначає, що представник відповідача зазначив, що службове розслідування було проведено відповідно до Інструкції № 82.

Разом з тим, Інструкція № 82 визначає підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) і не поширює свою дію на військовослужбовців, які загинули під час участі в антитерористичній операції, в особливий період, тоді як порядок проведення службового розслідування нещасних випадків військовослужбовців, які загинули під час участі в антитерористичній операції, в особливий період встановлений Інструкцією № 36.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції випадок смерті військовослужбовця ОСОБА_2 підлягав спеціальному розслідуванню комісією з розслідування нещасного випадку відповідно до вимог Інструкції № 36.

За приписами пункту 3.3 Інструкції № 36 спеціальне розслідування випадків смерті військовослужбовців проводиться виключно комісією, а пунктом 3.6 цієї Інструкції № 36 визначено перелік обов`язкових матеріалів спеціального розслідування, до яких, зокрема, віднесено протокол огляду місця нещасного випадку зі смертельним або тяжким наслідком, висновки експертизи, медичні висновки про причини смерті або характер травми потерпілого, наявність у його організмі алкоголю або наркотиків тощо.

Однак, відповідачем неправомірно та необґрунтовано не було призначено проведення службового розслідування за фактом загибелі ОСОБА_2 відповідно до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 06.02.2001 № 36 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Отже, висновки про причини смерті військовослужбовця ОСОБА_2 не могли бути встановлені в межах службового розслідування, яке не було призначено відповідно до Інструкції № 36, а тому правового значення мати не можуть.

Висновки про причини смерті військовослужбовця, викладені в акті проведення службового розслідування, затвердженого 23.07.2015 командиром Військової частини НОМЕР_2 , наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2015 № 719 Про результати службового розслідування по факту смерті військовослужбовця військової частини за призовом під час мобілізації старшого солдата ОСОБА_2 є передчасними та не можуть вважатися об`єктивними з огляду на те, що базуються виключно на поясненнях військовослужбовців та лікарського свідоцтва, та такі висновки зроблені лише однією посадовою особою, яка проводила службове розслідування.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності проведення службового розслідування за фактом загибелі військовослужбовця відповідно до Інструкції № 36 викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №140/2025/18.

Окрім того, пункт 3 Інструкції у редакції наказу Міністерства оборони України від 11.12.2017 № 656 передбачає, що дія цієї Інструкції поширюється на всі військові частини та на всіх військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення антитерористичної операції. Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців внаслідок бойових уражень або дій з боку противника є бойовими людськими втратами і обліку, як нещасні випадки, не підлягають. Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення антитерористичної операції, але не пов`язані з бойовими ураженнями або діями з боку противника, розслідуються згідно з вимогами цієї Інструкції.

Посилання відповідача, що висновки службового розслідування, зазначені в акті проведення службового розслідування від 23.07.2015 та наказі від 23.07.2015 № 719 не спричиняють виникнення будь-яких прав і обов`язків осіб чи суб`єктів владних повноважень, та не можуть бути предметом спору є безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення перешкоджає використанню позивачкою та іншими членами сім`ї загиблого прав на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже є протиправними та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним висновку акту службового розслідування, затвердженого 23.07.2015 командиром Військової частини польова пошта НОМЕР_2 про визнання смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби; визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 23.07.2015 № 719 про затвердження висновків за результатами акту службового розслідування від 23.07.2015; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 провести нове службове розслідування обставин та причин загибелі 23.06.2015 військовослужбовця ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Постанову виготовлено: 20 квітня 2021 року.