Справа № 160/7943/19
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 квітня 2021 року

Київ

справа №160/7943/19

адміністративне провадження №К/9901/11392/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С. М.,

суддів: Бевзенка В.М., Єзерова А.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2020, ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 та ухвалу Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 160/7943/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У 2019 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру виплати нарахованої пенсії, починаючи з 01.01.2018 та зобов`язати відповідача здійснити доплату пенсії за період з 01.01.2018, а також щомісячної виплати пенсії у розмірі 4 908,25 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру виплати нарахованої пенсії, починаючи з 01.01.2018.

- зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) позивачу 01.01.2018 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, поданої в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 у цій справі відмовлено.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу суду першої інстанції від 31.08.2020.

23.02.2021 на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, надіслана 09.01.2021, на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 26.01.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2020, а касаційну скаргу в частині оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали шляхом зазначення належного обґрунтування наявності підстав для поновлення такого строку із наданням належних та допустимих доказів та надання документу про сплату судового збору (або надання належних доказів на підставі яких можливо звільнити скаржника від сплати судового збору).

Ухвалою Верховного Суду від 04.03.2021 касаційну скаргу позивача повернуто на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

01.04.2021 на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, надіслана 30.03.2021, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 та ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 та Верховного Суду від 04.03.2021 і прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд установив, що вона не відповідає вимогам КАС України, з огляду на наступне.

Скаржник у касаційній скарзі, серед іншого, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2020.

Суд встановив, що скаржник вже звертався до суду касаційної інстанції зі скаргою на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 26.01.2021 (провадження № К/9901/1108/21) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2020.

Пунктом 3 частини першої статті 333 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Враховуючи, що є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі № 160/7943/19, у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити.

Щодо вимог касаційної скарги про оскарження ухвали Верховного Суду від 04.03.2021, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 241 КАС України судовими рішеннями є, зокрема, ухвали.

За приписами частини п`ятої статті 355 КАС України судові рішення суду касаційної інстанції є остаточними й оскарженню не підлягають, про що й зазначено в ухвалі Верховного Суду від 04.03.2021.

Отже, до повноважень Верховного Суду, що визначені КАС України, не відноситься касаційний перегляд судових рішень, які є остаточними.

З огляду на встановлені обставини у відкритті касаційного провадження за скаргою позивача в частині оскарження ухвали Верховного Суду від 04.03.2021 необхідно відмовити.

Щодо вимог касаційної скарги про оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020, суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 330 КАС України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Всупереч зазначеної вище законодавчої норми скаржник не додав до касаційної скарги документ про сплату судового збору у розмірі, визначеному Законом України від 08.07.2011№ 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI).

Розглянувши клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору, суд не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на таке.

У касаційні скарзі скаржник покликається на рішення Верховного Суду в зразковій справі від 06.08.2019 у справі № 160/3586/19, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати звіт про виконання судового рішення не стягуючи при цьому окремий або додатковий судовий збір за встановлення такого контрою.

Водночас Верховний Суд звертає увагу, що у вищевказаному рішенні вирішувалось питання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення під час розгляду позовної заяви по суті спору, а в цій справі оскаржується ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Таким чином покликання скаржника на рішення Верховного Суду в зразковій справі від 06.08.2019 у справі № 160/3586/19 є безпідставними, оскільки справа на яку покликається скаржник не є релевантною по відношенню до даної.

Частиною другою статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI визначено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу адміністративного суду у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали адміністративного суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.05.2018 справі № 915/955/15 та постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 320/5719/19.

Водночас згідно з частиною першою статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону №3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З огляду на наведене, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

Суд звертає увагу, що Законом №3674-VI чітко визначено, як одну з умов для звільнення від сплати судового збору, обов`язок доведення заявником обставин, що розмір судового збору перевищує 5 % розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Для звільнення від сплати судового збору заявник касаційної скарги має довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

Суд враховує, що Закон №3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку Суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява № 73547/01).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію («Шишков проти Росії», № 26746/05, п. 111). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (Kreuz v. Poland, № 28249/95, п. 60); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи («FC Mretebi v. Georgia», № 38736/04, п. 47).

Водночас скаржником не надано відомостей про його доходи за весь рік, що передував року подання касаційної скарги, тобто з 01.01.2020 по 31.12.2020.

Такими доказами можуть слугувати, зокрема, довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік та довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання про звільнення необхідно відмовити.

В порядку передбаченому підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674VI ставка судового збору за подання до адміністративного суду, зокрема, касаційної скарги на ухвалу суду встановлена у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 - 2 270, 00 грн.

Отже, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 2 270,00 грн.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007; Код класифікації доходів бюджету: 22030102; Найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055); Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Водночас приписами частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною другою статті 329 КАС України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з інформацією наявною в матеріалах касаційної скарги, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції прийнята 10.11.2020, в той час як касаційна скарга подана 30.03.2021.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що ухвалу Верховного Суду про повернення касаційної скарги отримано 23.03.2021.У той же час, скаржником не надано жодних доказів на підтвердження вказаної інформації.

Належними доказами факту отримання копії судового рішення можуть бути, зокрема, поштовий конверт з відтиском календарного штемпеля поштового відділення, довідка суду про дату видачі копії відповідного судового рішення тощо.

Верховний Суд наголошує, що попереднє звернення з касаційною скарго, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, та її повернення, не є об`єктивно непереборними обставинами, такими, що не залежать від волевиявлення особи та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з касаційною скаргою і в жодному разі не дають право у будь-який необмежений час після спливу строку на касаційне оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Водночас Верховний Суд звертає увагу на те що, що ухвалою Верховного Суду від 04.03.2021 не вирішувалось питання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020, а скаржником не порушується питання поновлення такого строку та відповідних доказів не надано.

За правилами встановленими частиною третьою статті 332 КАС України касаційна скарга також залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

З огляду на викладене, скаржнику необхідно зазначити поважні причини пропуску строку касаційного оскарження з наданням відповідних доказів та документ про сплату судового збору або зазначення підстав звільнення від його сплати.

Керуючись статтями 169, 329, 329, 330, 332 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 та ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.03.2021 у справі № 160/7943/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі № 160/7943/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимоги ухвали в частині зазначення поважних причини пропуску строку касаційного оскарження з наданням відповідних доказів - у відкритті касаційного провадження буде відмовлено, а у разі невиконання вимоги ухвали в іншій частині - касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач: С.М. Чиркін

Судді: В.М. Бевзенко

А.А. Єзеров