Справа № 340/731/21
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року м. Кропивницький справа № 340/731/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
до Вільшанської селищної ради Кіровоградської області (26600, Кіровоградська обл., Вільшанський р-н. смт. Вільшанка, вул. Центральна, 15, код ЄДРПОУ - 04365595)
провизнання протиправним та скасування рішення в частині та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 09.02.2021 року №125 "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) членам фермерського господарства "Добрових" в частині відмови позивачці;

- зобов`язати Вільшанську селищну раду Кіровоградської області прийняти рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі середньої земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добрянської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, із земель ФГ "Добрових", а саме за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 26,73 га, кадастровий номер :02:000:9031.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що Вільшанською селищною радою Кіровоградської області прийнято рішення від 09.02.2021 року №125 яким відмовлено у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою земельної ділянки для ведення фермерського господарства, оскільки земельна ділянка перебуває у користуванні іншої особи та відсутня згода цього землекористувача. Вважаючи таке рішення про відмову протиправним та таким, що суперечить чинному законодавству, позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в письмовому відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався на те, що оскаржуване рішення прийняте органом місцевого самоврядування на підставі та у межах процедури, визначеної Земельним Кодексом України. Натомість позивачем не дотримано порядку набуття права власності на земельну ділянку.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та роз`єднано позовні вимоги до Вільшанської селищної ради Кіровоградської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії у самостійні провадження.

Адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вільшанської селищної ради Кіровоградської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії присвоєно номер 340/731/21 та передано на розгляд судді Жуку Р.В.

22.03.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.64-72).

23.03.2021 року позивачем подано відповідь на відзив (а.с.75-80).

Інших заяв чи клопотань учасниками справи до суду не подано.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважав можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені наступні обставини.

На підставі договору оренди укладеного 29.03.2012 між Вільшанською РДА (Орендодавець) та громадянином ОСОБА_2 (Орендар), надано орендарю в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства за рахунок державних земель сільськогосподарського призначення на території Добрянської сільської ради Вільшанського району, Кіровоградської області (а.с.15).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19.04.2012 року зареєстровано фермерське господарства "Добрових"

Позивач - ОСОБА_1 є членом фермерського господарства "Добрових".

Протоколом №3/20 загальних зборів членів ФГ "Добрових" від 14.09.2020 року прийнято рішення про розпаювання між всіма членами земельної ділянки площею 26,73 га, кадастровий номер :02:000:9031 наданої на умовах оренди засновнику для створення і ведення фермерського господарства, на підставі договору оренди укладеного 29.03.2012 між Вільшанською РДА та громадянином ОСОБА_2 та зареєстрованого у Відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.03.2012 за №01002 (а.с.21).

18.01.2021 року позивачкою подано до Вільшанської селищної ради заяву (клопотання) про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення кожному у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі середньої земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добрянської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, із земель ФГ «ДОБРОВИХ», а саме за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 26,73 га, кадастровий номер :02:000:9031 наданої на умовах оренди засновнику для створення і ведення фермерського господарства, на підставі договору оренди укладеного 29.03.2012 між Вільшанською РДА та громадянином ОСОБА_2 , зареєстрованого у Відділі Держкомзему у Вільшанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.03.2012 за №01002. (а.с.11).

Вільшанська селищна рада рішенням від 09.02.2021 №125 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі (земельної частки (паю) членам фермерського господарства "Добрових", в частині ОСОБА_1 , відмовила у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих на території Добрянської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, орієнтовний розмір земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) кожному, із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.

Підставою прийнятого рішення зазначено не надання згоди землекористувача, а саме ОСОБА_2 (а.с.12).

Позивач, вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Предметом даного спору є встановлення правомірності рішення Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 09.02.2021 року №125 "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) членам фермерського господарства "Добрових" в частині, що стосується позивачки.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до п."б" ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом "в" ч.3 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом "а" частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Разом з тим, приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно ст.8 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Положеннями ст.12 Закону України «Про фермерське господарство» вбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до п.4.1.1. Статуту ФГ "Добрових", до земель Господарства належить, зокрема, земельна ділянка сільськогосподарського призначення надана для ведення фермерського господарства, загальною площею 26,73 га, кадастровий номер :02:000:9031, на підставі договору оренди укладеного 29.03.2012, зазначена земельна ділянка використовується фермерським господарством відповідно до істотних умов договору з моменту державної реєстрації господарства як юридичної особи (а.с.22-27).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань земельна ділянка загальною площею 26,73 га, кадастровий номер :02:000:9031 перебуває у користуванні фермерського господарства "Добрових".

З аналізу вищезазначених норм Закону України «Про фермерське господарство» вбачається, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язок землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась з метою його створення.

Вказана правова позиція у подібних правовідносинах неодноразово вказувалася у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц (провадження № 14-5ис18), від 10.04.2019 у справі № 275/82/18, від 30.06.2020 у справі№927/79/19 (провадження №12-21гс20) та інших.

Тобто, з дня державної реєстрації фермерського господарства як юридичної особи відбулась заміна орендаря у відносинах, а саме фізична особа - ОСОБА_2 як громадянин вибув з спірних правовідносин оренди земельної ділянки, натомість його місце у спірних договірних правовідносинах в силу наведених вище вимог статей 1, 5, 7, 8,12 Закону України "Про фермерське господарство" зайняло створене ним фермерське господарство як орендар по договору оренди землі від 19.04.2012 року.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 Закону України "Про фермерське господарство" члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Аналогічну норму передбачено у ст. 32 Земельного кодексу України.

Поряд з цим, відповідно до Закону України "Про фермерське господарство" дія частин першої та другої ст.13 не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Аналіз вищенаведених норм свідчить про наявність у позивачки можливості отримати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), однак за умови, якщо такого права він не використав раніше.

Водночас, документальних доказів використання позивачкою раніше такого права відповідач до суду не надав.

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що підставою відмови у задоволенні заяви є висновок Вільшанської селищної ради про те, що позивачка як член фермерського господарства не має права на виділення земельної ділянки, що була надана в користування засновнику фермерського господарства ОСОБА_2 до його створення. Тому, звернення позивачки з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до вилучення земельної ділянки у землекористувача є передчасним.

При цьому, відповідач у поданому відзиві в обґрунтування законності прийнятого рішення посилається на правові висновки Верховного Суду у постановах від 19.06.2018 у справі №816/1920/17, від 14.08.2018 у справі №818/1530/17 (а.с.69).

У свою чергу, суд не бере до уваги зазначену відповідачем судову практику суду касаційної інстанції, оскільки Велика Палата Верховного Суду в подальшому відступила від висновків у вищезазначених зазначених, тому суд зазначає наступне.

Так, суд бере до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року при розгляді справи №755/10947/17 у якій визначено, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо переходу права користування земельною ділянкою від голови до фермерського господарства, сформулювала інший підхід.

Зокрема, у постанові від 01.04.2020 у справі № 320/5724/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за статтею 55 ГК України. … Після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства користувачем орендованої земельної ділянки є саме фермерське господарство … (п. 6.24 -6.25)

В подальшому, цей підхід було використано також у постанові ВП ВС від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц: передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, тобто для вироблення, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції (частина перша статті 2 Закону № 2009-XII). Таку діяльність здійснює саме селянське (фермерське) господарство, а не його засновник. Іншими словами, після набуття засновником селянського (фермерського) господарства права постійного користування земельною ділянкою для ведення такого господарства та проведення державної реєстрації останнього постійним користувачем зазначеної ділянки стає селянське (фермерське) господарство … Державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства за його засновником не змінює вказаний висновок, оскільки після державної реєстрації такого господарства саме воно як суб`єкт підприємницької діяльності могло використовувати відповідну ділянку за її цільовим призначенням, тобто бути постійним користувачем. … (п. 22, 23).

Суд не вбачає підстав щоб не погодитися з цим підходом і вважає його застосовним у справі, що розглядається.

Застосовуючи даний підхід у контексті обставин цієї справи, суд вважає, що земельні ділянки, надані ОСОБА_2 , після створення ФГ "Добрових", головою якого він став, перейшли у користування фермерського господарства. Отже, обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не засновник ФГ "Добрових".

Отже, право користування земельними ділянками належить усьому ФГ "Добрових", тобто усім його членам у рівній мірі.

Правову норму, що міститься у ст.13 Закону України «Про фермерське господарство»:

«Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради» -

слід розуміти як таку, що надає членам фермерського господарства право на приватизацію земельної ділянки, наданої у користування фермерському господарству. При цьому такими, що надані фермерському господарству, вважають і земельні ділянки, надані голові фермерського господарства для його створення.

Відтак, член фермерського господарства має право отримати безоплатно у власність частину земельної ділянки, що перебуває у користуванні фермерського господарства. Тому, не лише особа, якій раніше була надана у користування земельна ділянка для ведення фермерського господарства, має право на отримання її у власність, оскільки така земельна ділянка була йому відведена саме з метою створення фермерського господарства.

Аналогічна правова позиція з відступом від попередніх правових позицій викладений Верховним Судом у постанові від 01.102020 року у справі №120/4116/19-а.

При цьому, суд бере до уваги те, що звертаючись з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, позивачка, як член фермерського господарства, надала нотаріально завірену копію протоколу №3/20 загальних зборів, якими надано згоду голови фермерського господарства на розпаювання ділянки, а також вирішено розпаювати земельну ділянку.

Аналіз ст.186-1 ЗК України, ст.50 Закону України "Про землеустрій" у взаємозв`язку з ст.116 ЗК України, свідчить, що письмова згоду землевласника (землекористувача), засвідчена нотаріально, є необхідною частиною документації, що включається до проекту землеустрою.

Отже, на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, достатнім є долучення до клопотання заявника на отримання дозволу письмової згоди землевласника (землекористувача), засвідченої нотаріально.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства з підстави не надання згоди землекористувача - ОСОБА_2 , Вільшанська селищна рада діяла не у межах повноважень, не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

За таких умов позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування рішення Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 09.02.2021 року №125 "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) членам фермерського господарства "Добрових" в частині відмови позивачці підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд вважає за доцільне, на підставі частини 6 статті 245 КАС України, визначити відповідачу розумний строк виконання рішення суду у цій частині - не пізніше 30 днів з дня набрання ним законної сили.

Разом з тим, суд не має правових підстав для задоволення вимоги позивача в частині зобов`язання сільської ради прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, з огляду на таке.

Законодавчо поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень не унормовано. Однак, у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли йдеться лише про один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі суб`єкта діяти чи не діяти, а якщо діяти - то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, прямо або опосередковано закріплених у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У спірних правовідносинах повноваження сільської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання вмотивованої відмови у його наданні чітко регламентовано положеннями ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні - орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

В контексті обставин спору, застосування такого способу захисту можливе виключно за умови виконання позивачем усіх визначених законом вимог, необхідних для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Натомість правова оцінка спірного рішення стосувалася безпосередньо того, що рішення взагалі немотивоване. Предмет доказування у даній справі не охоплює вичерпності цих мотивів та дотримання позивачем усіх умов для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Крім того, у справі судом встановлено, що суб`єктом владних повноважень - Вільшанською селищною радою, не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов для прийняття відповідного рішення, позаяк цим органом прийняте необґрунтоване, немотивоване рішення без зазначення причин відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, встановлених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13, а згідно з статтею 244-2 КАС України суд зобов`язаний привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на визнання протиправним спірного рішення, належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованого та мотивованого рішення за його клопотанням є зобов`язання відповідача повторно розглянути це клопотання та вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, відповідно до вимог земельного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Такий висновок щодо способу захисту узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 по справі №461/4544/18 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі №509/1350/17.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частини зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

VI. Судові витрати.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України суд стягує на користь позивачів всі здійснені документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Вільшанської селищної ради Кіровоградської області від 09.02.2021 року №125 "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) членам фермерського господарства "Добрових" в частині відмови ОСОБА_1 .

Зобов`язати Вільшанську селищну раду Кіровоградської області не пізніше 30 днів з дня набрання цим рішенням суду законної сили повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2021 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі середньої земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добрянської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, із земель ФГ "Добрових", а саме за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 26,73 га, кадастровий номер :02:000:9031 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вільшанської селищної ради Кіровоградської області (26600, Кіровоградська обл., Вільшанський р-н. смт. Вільшанка, вул. Центральна, 15, код ЄДРПОУ - 04365595).

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук