Справа № 240/22360/20
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Лавренчук О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить: визнати неправомірними дії відповідача - військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні основної відпустки за 2020 рік та додаткової відпустки ветерану війни ( учасник бойових дій) в період 2016 -2020 років та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити мені грошову компенсацію за невикористані дні календарні дні основної відпустки мого загиблого чоловіка за 2020 рік та додаткової відпустки, яка передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підпунктами 17-18 статті 10.1 Закону України «Про соціальний І правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період 2016 -2020 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення його зі списків військової частини, а саме - 15 березня 2020 року.
В обґрунтування позову вказує, що 14 березня 2020 року в зоні бойових дій ( АОС) при виконання службових обов`язків згинув її чоловік - ОСОБА_2 , який із 2016 року має статус учасника бойових дій, а 31 березня 2020 року старшого лейтенанта ОСОБА_2 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 83 та з 15 березня 2020 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю. Зазначає, що 06 жовтня 2020 року звернулась із заявою-вимогою до відповідача «...Негайно нарахувати та виплатити мені грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки мого чоловіка за період з 2016 року по 2020 рік, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»...» та одночасно мною було поставлено вимоги про виплату компенсації за невикористані дні відпустки за 2020 рік. Однак, 02 листопада 2020 року за вих. №6964 та 03 листопада 2020 року за вих №6963. відповідачем було відмовлено в задоволенні вимог. Просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
У зв`язку з відсутністю фінансування суду на відправку поштової кореспонденції, копію ухвали надіслано відповідачу 16.03.2021.
Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали суду від 04.01.2021 відповідач отримав 23.03.2021.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 13.04.2021. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що додаткову відпустку для учасників бойових дій та інвалідів війни не можна: перенести на інший період або подовжити у разі хвороби працівника; перенести на наступний календарний рік; поділити на частини; замінити грошовою компенсацією Водночас, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткових, припиняється Відтак оскільки надання Вашому чоловікові ( ОСОБА_2 ) такої відпустки під час проходження військової служби не було передбачено, а тому не було і підстав нараховувати та виплачувати йому грошову компенсацію за щорічні додаткові відпустки. При виключенні його із списків особового складу частини ( у зв`язку зі смертю) НОМЕР_1 Позивач не зверталась з заявою та копіями УБД для виплати даної компенсації, тому при остаточному розрахунку Позивач не отримала даної виплати. Просить відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Встановлено, що 02.11.2019 між позивачем та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .
Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_3 , виданому 10.11.2016, ОСОБА_2 мав статус учасника бойових дій.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що 18.03.2020 складено відповідний актовий запис №18.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2020 №83,старшого лейтенанта ОСОБА_2 із 15.03.2020 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю.
До позовної заяви додано копію заяви з якою позивач зверталась до відповідача.
Судом досліджено вказаний доказ та встановлено, що ОСОБА_1 просила відповідача: "Виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2020 рр у зв`язку з тим, що мій чоловік, як військовослужбовець ЗСУ мав право на ці дні відпустки під час проходження військової служби, то я як дружина не втратила майнові права на дану компенсацію. Прошу розглянути мою заяву і прийняти в мою користь" (а.с. 11).
Листом №6964 від 02.11.2020 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що для діючих військовослужбовців - учасників бойових дій, право на цю пільгу підтверджено п. 8 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", але відповідно до п. 17, 18 та 19 ст. 10-1, ця пільга в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям не надається. Відтак, оскільки надання ОСОБА_2 такої відпустки під час проходження військової служби не було передбачено, а тому і не було підстав нараховувати та виплачувати йому грошову компенсацію за щорічні додаткові відпустки. При виключенні зі списків особового складу частини, заявник не зверталась із заявою та копіями про УБД для виплати даної компенсації, тому при остаточному розрахунку дану виплату не отримували.
Листом №6963 від 03.11.2020 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що згідно листа Юридичного депатраменту МОУ від 03.10.2019 №298/5/2867, при зверненні до військових частин осіб або членів їх сімей при виключенні зі списків особового складу частини виплату компенсацій здійснювати на підставі відповідних рішень суду після набрання ними законної сили.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо не нарахування та невиплати додаткової відпустки ветерану війни ( учасник бойових дій) в період 2016 -2020 років.
Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому при розгляді цієї справи суд, в тому числі, застосовує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 21 серпня 2019 року за результатами розгляду справи № 620/4218/18.
Нормами статті 4 Закону України від 5 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» встановлені такі види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до положень статті 16-2 зазначеного Закону додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності, Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Норми статті 5 зазначеного Закону визначають, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час».
Учасникам бойових дій відповідно до положень цього Закону (статті 5, 6) надаються, зокрема, такі пільги: 12) використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Нормами частини 8 статті 101 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (частина 14 статті 101 Закону 2011-ХІІ).
При цьому, нормами частини 17 зазначеної норми Закону № 2011-ХІІ установлено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.
Згідно з Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Системний аналіз змісту верховенства права, вищенаведених положень законодавства дає підстави суду для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.
Відповідно до частини 8 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Суд зазначає, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Суд зауважує, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Враховуючи заявлені вимоги дружиною померлого військовослужбовця, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 розділу XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок), у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
Згідно з пунктом 2 Порядку грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.
Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як дружині загиблого військовослужбовця, за період із 2016 по 2019 роки.
За таких обставин позовна заява в цій частині є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо позовних вимог в частині, що стосується грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні основної відпустки за 2020 рік.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні до Військової частини НОМЕР_1 просила: "Виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період 2016-2020 рр у зв`язку з тим, що мій чоловік, як військовослужбовець ЗСУ мав право на ці дні відпустки під час проходження військової служби, то я як дружина не втратила майнові права на дану компенсацію. Прошу розглянути мою заяву і прийняти в мою користь" (а.с. 11).
Листами №6964 від 02.11.2020 та №6963 від 03.11.2020 відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за дні невикористаної щорічної додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016-2019 роки.
Доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні основної відпустки за 2020 рік, матеріали адміністративної справи не містять.
Окрім того, до суду не надано належних доказів відмови відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні основної відпустки за 2020 рік.
Отже, відсутні докази порушень прав позивача ( в цій частині позовних вимог) з боку суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до вимог частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява в частинні, що стосується грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні основної відпустки за 2020 рік, є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , як дружині її померлого чоловіка ОСОБА_2 , грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2016 року по 2020 рік.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як дружині її померлого чоловіка ОСОБА_2 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини 15.03.2020
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук