Справа № 400/5141/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/5141/20
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради про скасування наказу від 13.07.2020 року № 49/1763/12.01-23/20, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

16 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради, за участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , у якому просить суд:

- скасувати наказ №49/1763/12.01-23/20 від 13.07.2020 року щодо затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, а саме: «Реконструкція квартири № НОМЕР_1 під розміщення медичного кабінету по АДРЕСА_1 ».

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що позивачу у липні 2020 року стало відомо, що в квартирі АДРЕСА_2 проводяться ремонтні роботи, а саме реконструкція квартири АДРЕСА_3 під розміщення медичного кабінету. Позивач та інші співмешканці будинку по АДРЕСА_1 категорично проти облаштування будь-якого закладу охорони здоров`я, незалежно від спрямованості його діяльності та обсягу послуг, тому вважає, що затвердження відповідачем містобудівних умов та обмежень на проектування вищезазначеного об`єкта безпосередньо впливає на його права. Позивач також вважає, що при затвердженні оскаржуваного наказу порушено вимоги містобудівного законодавства, оскільки реконструкція жилого приміщення здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН В.2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», проектної документації, виготовленої відповідно до вимог ДБН А.2.2--2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво об`єктів» та погодженої з усіма зацікавленими службами міста, а також з співвласниками будинку. Однак жодної згоди співвласників (сусідів) на проведення реконструкції квартири 60 гр. ОСОБА_2 не отримував. Крім того, для облаштування додаткового виходу, передбаченого робочим проектом, потрібно належним чином мати оформлену земельну ділянку для можливості збільшення (зміни) зовнішніх геометричних розмірів квартири АДРЕСА_2 .

Представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування зазначено, що оскаржуваний наказ не порушує жодних прав чи законних інтересів позивача, відтак у нього відсутні підстави для звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права. Вказав, що наказ лише визначає перелік дій, які повинен здійснити ОСОБА_2 для отримання погодження архітектурно-проектного рішення об`єкту в департаменті архітектури та містобудування ММР - головного архітектора міста. Вказане рішення носить зобов`язуючий, а не дозвільний характер, оскільки визначає перелік дій, які зобов`язаний вчинити перш, ніж питання про видачу дозволу на здійснення реставрації за вказаною адресою взагалі розглядатиметься.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права та неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, суд не надав належної оцінки викладеним доводам, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою щодо надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, а саме реконструкції кв. АДРЕСА_3 під розміщення медичного кабінету, за адресою: АДРЕСА_1 .

Департаментом архітектури та містобудування Миколаївської міської ради було видано гр. ОСОБА_2 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, затвердженого наказом від 13.07.2020 року №49/1763/12.01-23/20 для проектування об`єкта будівництва, а саме: «Реконструкція квартири №60 під розміщення медичного кабінету по АДРЕСА_1 » в межах зовнішніх геометричних розмірів існуючих фундаментів у плані та зовнішніх геометричних розмірів будівлі (приватна власність відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.05.2020 №210052177).

Позивач не погоджуючись з наказом від 13.07.2020 року №49/1763/12.01-23/20, звернувся до суду з адміністративним позовом про його скасування.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року № 3038-VI (далі Закон України № 3038-VI).

Так, згідно положень ст. 1 вищевказаного Закону, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно абзацу 2 ч.1 ст.4 Закону №3038-VI, об`єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об`ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об`єктів будівництва, що визначаються відповідно до: у населених пунктах - меж населених пунктів, їх функціональних зон (селищної, промислової тощо), житлових районів, мікрорайонів (кварталів), приміських зон відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні; за межами населених пунктів - меж приміських зон, а також функціональних зон відповідно до містобудівної документації на регіональному рівні.

Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до статті 26 Закону № 3038-VI, проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт.

За змістом частини 1 статті 29 Закону № 3038-VI, основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (ч. 2 ст. 29 Закону № 3038-VI).

Частиною третьою статті 29 Закону № 3038-VI встановлено, що містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 29 Закону № 3038-VI, підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Як встановлено під час розгляду справи, в обгрунтовання своїх позовних вимог позивач зазначає, відсутність згоди усіх співвласників (сусідів) на здійснення позивачем реконструкції квартири.

Так, з цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно із положеннями статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У рішенні від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Зокрема, у статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Враховуючи, що приміщення, в яких позивач планує реконструкцію належить йому на праві приватної власності та не відноситься до приміщень загального користування, що мають статус спільної сумісної власності власників багатоквартирних будинків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності витребування у позивачів згоди власників багатоквартирного будинку на здійснення позивачем реконструкції квартири.

Посилання апелянта на те, що реконструкція та переобладнання квартири для приведення її у відповідність до державних будівельних та санітарних норм безумовно пов`язана із втручанням в несучі конструкції будинку, влаштування додаткових виходів тощо, що відповідно потребує згоди співвласників на її проведення колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки будь-яких конкретних та обґрунтованих доводів того, яким чином здійснення позивачем реконструкції квартири порушує чи може порушити права власників багатоквартирного будинку, які є окремим ізольованими приміщеннями.

Щодо доводів апелянта, на те, що для облаштування додаткового виходу до медичного кабінету потрібно мати належним чином оформлену земельну ділянку, суд апеляційної інстанції зазначає, наступне.

З аналізу положень ст. 29 та ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в їх системному зв`язку з іншими нормами вказаного закону можливо зробити висновок про те, що реконструкція вже існуючого об`єкту нерухомості без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, тобто вказані документи можуть не подаватись

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2020 року у справі № 822/5941/15.

При цьому, компетентний орган при розгляді заяви повинен за результатами детального дослідження поданих документів встановити, чи замовник має намір здійснити реконструкцію об`єкта (в даному випадку квартири) без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту у плані, і в залежності від встановленого прийняти відповідне рішення щодо видачі містобудівних умов без документів на земельну ділянку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що затверджені наказом управління Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 13.07.2020 року №49/1763/12.01-23/20 містобудівні умови та обмеження видані саме на об`єкт з реконструкції без зміни геометричних розмірів фундаменту в плані та зовнішніх геометричних розмірів будівлі, а саме: «Реконструкція квартири»

Враховуючи наведене, замовник містобудівних умов та обмежень на об`єкт реконструкції за адресою: м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 81/83, не був зобов`язаний надавати документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

При цьому, Департаментом архітектури та містобудування Миколаївської міської ради наданні замовником документи перевірені на відповідність вимогам законодавства та, зокрема, встановлено відсутність підстав для відмови у наданні містобудівних умови та обмежень, в тому числі, що стосується відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою так як замовник має намір здійснити реконструкцію об`єкта без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту у плані.

Стосовно доводів апелянта, що відповідач в порушення вимог закону видав містобудівні умови та обмеження щодо «реконструкції квартири», яка знаходиться у будинку, який включений до Переліку об`єктів культурної спадщини, розташованих на території м. Миколаєва розпорядженням Миколаївської обласної державної адміністрації за № 155-р від 20.03.1997 року колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.2,5 ст.39 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» обстеження об`єкта будівництва здійснюється з метою оцінки його відповідності основним вимогам до будівель і споруд, визначеним технічним регламентом, та вжиття обґрунтованих заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час його експлуатації.

Як вбачається з містобудівних умов та обмежень Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради, виданих та затверджених наказом від 13.07.2020 року №49/1763/12.01-23/20 визначено планувальні обмеження, у тому числі щодо розміщення об`єкту в історичній частині, а саме: об`єкт знаходиться в межах історичної частини міста та є пам`яткою архітектури Будинок спеціалістів ІІ половини 30 рр. ХХ століття у зв`язку з чим потребує отримання погодження спеціалістів уповноваженого органу з питань охорони культурної спадщини. Крім цього зазначено, що у разі виявлення знахідки історичного або археологічного характеру необхідно вжити заходи у відповідності до ст. 36 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

При цьому, колегія суддів зазначає, що містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, та є лише першим етапом легалізації початку проектування та будівництва об`єктів. Тобто, отримання містобудівних умов та обмежень не дає права замовнику для початку проведення будівельних робіт.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.10.2019 року по справі №260/1499/18, яка в силу вимог ч. 5 ст.242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н.В.