Справа № 340/2329/20
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/2329/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В., розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (, адреса: вул. Боричів Тік, 28, м. Київ, 04070)

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України (далі- відповідач) щодо відмови ОСОБА_1 у компенсації коштів за придбаний за власні кошти автомобіль;

- зобов`язати Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, компенсувати ОСОБА_1 вартість придбаного автомобіля, за власні кошти у 2008 році у розмірі 31192,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що є особою з інвалідністю І групи та потребує автомобіля з ручним керуванням. Перебуваючи в черзі на безоплатне отримання такого автомобіля, позивач у 2008 році власним коштом (у кредит) придбав автомобіль Daewoo Lanos для переобладнання його під ручне керування. Натомість із відповідної черги позивача було виключено. Після повторного постановлення на облік для забезпечення автомобілем базової моделі відповідно до заяви від 13 січня 2017 року, у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про компенсацію йому вартості придбаного ним за власні кошти автомобіля в сумі 31192,00 грн, що є співмірною із вартістю автомобіля «Славута», які надаються особам з інвалідністю, що перебувають у черзі. Право на компенсацію вартості самостійно придбаного автомобіля, на переконання позвача, гарантується йому статтею 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Однак, листом від 05 вересня 2019 року № 05/Р-4406з-4223 відповідач відмовив позивачеві у наданні такої компенсації, посилаючись на те, що порядок компенсації вартості самостійно потерпілим придбаного автомобіля на сьогодні не визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідач позовних вимог не визнав. У поданому відзиві на позовну заяву вказав, що на сьогодні Кабінетом Міністрів України не прийнято нормативно-правового акту про порядок і розміри компенсації вартості автомобіля, самостійно придбаного потерпілим. Представник відповідача наголосив, що ОСОБА_1 3 2008 року неодноразово звертався до Фонду з аналогічними вимогами. Однак, Фонд не мав правових підстав для компенсації позивачеві вартості придбаного автомобіля, зокрема, через те, що ОСОБА_1 придбав автомобіль, не обладнаний ручним керуванням. Зокрема, відсутність у позивача права на компенсацію вартості самостійно придбаного автомобіля констатована Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №2а-6610/09/1170 від 14 грудня 2009 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у вимогах про відшкодування шкоди, завданої Фондом.

Ухвалою суду від 03 серпня 2020 року позивачеві поновлений строк звернення до суду та відкрите провадження у справі. Справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 19 квітня 2021 року відповідачеві відмовлено у розгляді справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 19 квітня 2021 року Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області відмовлено у залученні його до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, додані до них документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 є інвалідом І -ї групи (трудове каліцтво) та згідно довідки МСЕК потребує забезпечення автомобілем з ручним керуванням на дві руки з ураженням обох ніг.

Відповідно до висновку Кіровоградської обласної МСЕК від 16 жовтня 1992 року № 645/2 та поданої заяви ОСОБА_1 перебував на обліку на отримання автомобіля в черзі серед осіб з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва у Головному управлінні праці та соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації на модель «Славута»-ЗАЗ 110387 40 (на дві руки з ураженням обох ніг) - за номером 21.

У квітні 2007 року позивач звернувся до директора виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (правонаступником якого є Фонд соціального страхування України, далі - Фонд) із заявою, в якій просив розглянути клопотання про виділення йому автомобіля DAEWOO Sens, замість автомобіля «Славута» з 100% доплатою різниці вартості автомобіля «Славута». Переобладнання автомобіля на дві здорові руки, зобов`язувався виконати за власні кошти.

Листом № 90-Р-11 від 26.04.2007 року Виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відмовила позивачеві у задоволенні вказаного клопотання, мотивуючи відсутністю підстав для позачергового надання автомобіля ОСОБА_1

02 липня 2008 року позивач придбав автомобіль DAEWOO Lanos за рахунок кредитних коштів.

На час дії кредитного договору автомобіль перебував у заставі банку ВАТ КБ «Надра» (довідка ВАТ КБ «Надра» № 588 від 23.09.2008 року).

Згідно висновку науково-технічної експертизи № 286416 від 30 листопада 2009 року ДП «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» (ДП «Державтотрансндіпроект») Міністерства транспорту та зв`язку України, автомобіль, придбаний ОСОБА_1 , може бути переобладнаний шляхом встановлення механізмів ручного приводу зчеплення, подачі палива і гальм.

Надалі Управління виконавчої дирекції Фонду у Кіровоградській області, повідомило позивача про те, що у зв`язку із придбанням ним автомобіля, на підставі пункту 5 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» від 19 липня 2006 року № 999 ОСОБА_1 знято з обліку осіб, які потребують забезпечення автомобілем, з правом подальшої постановки на облік.

Згідно довідки ВАТ КБ «Надра» № 516 від 17 січня 2013 року ОСОБА_1 повністю погасив кредит за придбаний автомобіль DAEWOO Lanos.

18 січня 2013 року запис про обтяження вищезазначеного автомобіля було вилучено з Єдиного державного реєстру речових прав на рухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з випискою з акта огляду Кіровоградської обласної МСЕК щодо визначення медичних показань для забезпечення інваліда автомобілем до довідки серії 10 ААА від 06 вересня 2016 року № 169483, у ОСОБА_1 наявні медичні показання для забезпечення автомобілем з ручним керуванням з протипоказанням до керування.

За таких умов, позивача повторно взято на облік для забезпечення автомобілем базової моделі відповідно до заяви від 13 січня 2017 року під порядковим номером 16 загальної черги.

В серпні 2019 року позивач звернувся до Виконавчої дирекції Фонду із заявою, в якій просив компенсувати вартість автомобіля «Славута» ЗАЗ 110387-40 з керуванням на дві руки з ураженням обох ніг в 2008 році як різницю вартості придбаного автомобіля DAEWOO моделі Р80 Lanos НОМЕР_2 у 2008 році.

Листом від 05 вересня 2019 року № 05/Р-4406з-4223 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення його заяви, з огляду на те, що станом на сьогодні Кабінетом Міністрів України не прийнято нормативно-правового акту про порядок і розміри компенсації вартості автомобіля, самостійно придбаного потерпілим.

Вказані обставини передували зверненню позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Отже, підставою виникнення спору у дані справі стала викладена у листі від 05 вересня 2019 року № 05/Р-4406з-4223 відмова відповідача компенсувати ОСОБА_1 , який повторно взятий на облік для забезпечення автомобілем базової моделі у 2017 році, вартість самостійно придбаного ним у 2008 році автомобіля.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII гарантує особам з інвалідністю рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду (частина друга статті 4 Закону № 875-XII).

Зокрема, відповідно до статті 38 вказаного Закону за наявності відповідного медичного висновку, особам з інвалідністю надаються безоплатно або на пільгових умовах автомобілі.

Так само, відповідно до частини п`ятої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за наявності медичних показань для одержання автомобіля і наявності або відсутності протипоказань до керування ним Фонд соціального страхування забезпечує потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організовує та оплачує навчання водінню автомобіля, а також виплачує компенсацію на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому абазц другий вказаної статті Закону передбачає, що у разі самостійного придбання потерпілим автомобіля його вартість компенсує Фонд у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 «Про затвердження Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями» затверджено однойменний Порядок (далі Порядок - №999).

Так, підпунктом 2 пункту 29 Порядку №999 (тут і надалі- у редакці, чинній на час звернення позивача до відповідача із заявою про компенсацію йому вартості придбаного автомобіля) передбачено, що особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва безоплатно забезпечуються автомобілями з ручним керуванням, за наявності медичних показань для забезпечення таким автомобілем і відсутності протипоказань до керування ним.

Відповідач не спростовує права ОСОБА_1 як особи з інвалідністю за трудовим каліцтвом на безоплатне отримання такого автомобіля, з огляду наявність відповідного висновку МСЕК та факт перебування позивача на обліку для забезпечення автомобілем базової моделі відповідно до заяви від 13 січня 2017 року.

Водночас, підстав для компенсації вартості самостійно придбаного ОСОБА_1 автомобіля відповідач не вбачає. Так, у спірному листі, відповідач покликається на те, що наразі Кабінетом Міністрів України не унормований порядок компенсації вартості самостійно придбаного потрепілим автомобіля.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року за заявою № 31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі" зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Крім того, згідно з частиною шостою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N 3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам II проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

У даному випадку легітимні сподівання позивача на компенсацію вартості самостійно придбаного ним автомобіля передбачені нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тобто вони є конкретними. Таким чином на них поширюється режим "існуючого майна".

Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 24 квітня 2015 за заявою № 38667/06 у справі "Будченко проти України" наголосив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 39).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що особа не може бути позбавлена чи обмежена своїх прав через відсутність у держави в особі її уповноважених органів механізму реалізації певного положення.

За таких умов, у спірних відносинах посилання відповідача на неврегулювання Кабінетом Міністрів України порядку компенсації не можуть бути визнані судом прийнятним, а відтак - дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у компенсації вартості самостійно придбаного автомобіля з цих підстав є протиправними.

Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача суд вважає зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, висловлених у даній справі.

У відповідності до частини шостої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне встановити відповідачеві розумний строк для виконання цього рішення - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Водночас, посилання відповідача на те, що позивачеві з 2007 року було відомо про відмову у компенсації вартості придбаного ним за власний кошт автомобіля, суд вважає безпідставними, оскільки підставою виникнення спору у дані справі стала викладена у листі від 05 вересня 2019 року № 05/Р-4406з-4223 відмова відповідача компенсувати ОСОБА_1 , який повторно взятий на облік для забезпечення автомобілем базової моделі у 2017 році, вартість самостійно придбаного автомобіля.

З тих самих міркувань суд не враховує обставин, що встановлені судовими рішеннями в адміністративній справі №2а-6610/09/1170 щодо наявності у ОСОБА_1 права на компенсацію вартості придбаного автомобіля. Так, предметом розгляду в означеній справі було право на компенсацію вартості автомобіля, що виникло під час первинного перебування позивача у черзі у 2008-2009 роках.

Натомість підстави та предмет даного адміністративного позову зумовлені повторною постановкою позивача на облік у та відмовою відповідача у 2019 році компенсувати ОСОБА_1 вартість придбаного автомобіля.

Разом з тим, суд не має правових підстав для задоволення вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача компенсувати ОСОБА_1 вартість придбаного автомобіля, за власні кошти у 2008 році у розмірі 31192,00 грн.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Законодавчо поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень не унормовано. Однак, у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

У спірних правовідносинах повноваження відповідача не є дискреційними.

Більше того, в контексті обставин спору, застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання компенсації. Натомість підставою для задоволення даного позову є виключно необгрунтованість спірної відмови, викладеної у листі від 05 вересня 2019 року № 05/Р-4406з-4223. Правова оцінка дій відповідача стосувалася лише тих мотивів, які наведені у вказаному листі. Однак, суд не повноважний досліджувати чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх умов для отримання компенсації вартості самостійно придбаного автомобіля. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Судові витрати, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України (, адреса: вул. Боричів Тік, 28, м. Київ, 04070) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України, викладену у листі від 05 вересня 2019 року № 05/Р-4406з-4223, у компенсації ОСОБА_1 вартості придбаного за власні кошти автомобіля.

Зобов`язати Виконавчу дирекцію фонду соціального страхування України, не пізніше п`ятнадцяти днів з дня набрання цим рішенням суду законної сили, повторно розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_1 щодо компенсації вартості придбаного за власні кошти автомобіля та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд (а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. Кравчук