Справа № 160/3561/20
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2021-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/3561/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Прудник С.В.) у справі №160/3561/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № від 02.12.2019 року в сумі 231 091,08 грн., податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області № від 02.12.2019 за платежем військовий збір в сумі 99 283,28 грн., податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2019 за платежем податок на додану вартість в сумі 289 499,20 грн., податкового повідомлення-рішення грн. № за платежем на доходи фізичних осіб від 02.12.2019 в сумі 1 191 399,37 грн., податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2019 на загальну суму штрафу в сумі 115 799,68 грн., рішення № про застосування штрафних санкцій від 02.12.2019 в сумі 32 458,01 грн., податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2019 про штрафні санкції в сумі 170,00 грн. тощо, ГУ ДПС у Дніпропетровській області (); визнання протиправною та скасування постанови №54 від 20.12.2019 про накладення адміністративного стягнення за приписами ст. 165-1 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 680,00 грн. ГУ ДПС у Дніпропетровській області ().

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає на помилковість позиції відповідача, викладену у акті перевірки щодо порушення позивачем норм податкового законодавства. Так відповідачем взагалі не досліджено доцільність та необхідність витрат придбанням палива саме за касовими чеками, що безпосередньо пов`язано з отриманням позивачем доходу протягом перевіряємого періоду 2017-2018 рр. Відповідачем під час проведення перевірки не було враховано Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів регулюється Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, від 20.05.2008 р. №281/171/578/155. Також, позивач зазначає, що під час перевірки відповідачем незаконно виключено зі складу документально підтверджених витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподаткованого доходу позивача. Також до акту були внесені припущення перевіряючих осіб відповідача, щодо тих обставин, що під час визначення складу витрат на утримання транспортних засобів платника податків (придбання запасних частин), які чомусь необґрунтовано визначені як транспортні засоби подвійного призначення без жодних пояснень та/або посилань на норми права. Відповідач не взяв до уваги те, що доведена реальність здійснення господарських операцій позивача підтверджується наданими контролюючому органу належними документами, які не були враховані податковим органом під час перевірки, тощо.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 177.2 ст.177, п. 177.4 ст. 177 ПК України за 2017-2018 роки - було безпідставно включено до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, витрати по придбанню дизпалива у кількості 143095 літрів на загальну суму без ПДВ 2739017,68 грн„ без підтверджуючих документів на фактичне отримання дизпалива (касових чеків на отримання дизпалива на АЗС), в т.ч. за 2017 рік - 63801 літрів дизпалива на суму 1112441,54 грн. за 2018 рік - 79294 літрів дизпалива на суму 1626576,14 грн.; в порушення п. 177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 було безпідставно включено до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу витрати, на утримання основних засобів подвійного призначення (послуги з ремонту вантажних автомобілів та шиномонтажу, придбання запчастин, шин) на загальну суму 1673572,58 грн., а саме: за 2017 рік - 697038,56 грн., за 2018 рік - 976534,02 грн., а відтак встановлено завищення документально підтверджених витрат за 2017-2018 р. р. на загальну суму 4482250,27 грн., а саме: за 2017 рік - на 1809480,10 грн., за 2018 рік - на 2672770,17 грн. У зв`язку з чим визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 794266,28 грн., в т. ч. за 2017 рік -325706,42 грн., за 2018 рік - 468559,86 грн. Такі порушення призвели до донарахування військового збору та єдиного соціального внеску. Крім того, перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ згідно п. 198.5 «г» ст. 198 ПК України, яке на переконання податкового органу не спростовано під час розгляду справи. Крім того, за результатами перевірки встановлено порушення позивачем п.п. 16.1.3 п. 16.1.ст.16 ПК України, не повідомлено про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткуванням до Нікопольського управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області за основним місцем обліку повідомленням за формою № 20-ОПП, яке також не спростовано. Також складені протоколи про адміністративні правопорушення за результатами яких прийнято постанову №54 від 20.12.2019р., якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення ведення обліку доходів і витрат та порядку нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначив, що доводи викладені в апеляційній скарзі відповідачем не спростовують висновків суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача щодо задоволення апеляційної скарги просив відмовити, підтримав доводи відзиву.

Перевіривши обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем в період з 04.10.2019 по 18.102019 було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язовек державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено Акт від 01.11.2019 №7512/04-36-33-06/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлені порушення позивачем:

- п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платником податків не повідомлено про об`єкти оподаткування та об`єкти пов`язані з оподаткуванням до Нікопольського управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області за основним місцем обліку повідомленням за формою 20-ОПП;

- п. 177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 794266,28 грн., в т. ч. за 2017 рік 325706,42 грн., за 2018 рік 468559,86 грн.;

- абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017-2018 р.р. у загальній сумі 231091,08 грн., а саме: 2017-93489,00 грн., 2018-137602,08 грн.;

- абз. 2 п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.5 г п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання на загальну сум ПДВ 231599,36 грн., в тому числі за грудень 2018 231599,36 грн.;

- п. 189.1 ст. 189, п. 201.1 ст. 201, п. 201.2 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 в частині неподання та не реєстрації в ЄРПН зведених податкових накладних на операцію за використання товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарською діяльністю платника, на суму ПДВ 231599,36 грн., в тому числі: за грудень 2018-231599,36 грн.;

- п. 163.1 ст. 163, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу Країни, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового з0бору за 2017-2018 р.р. в загальній сумі 66188,85 грн., а саме: за 2017 рік 27142,20 грн., за 2018 рік 39046,65 грн.

За результатами перевірки податковим органом прийняті наступні рішення:

податкове повідомлення-рішення грн. № за платежем на доходи фізичних осіб від 02.12.2019 в сумі 1 191 399,37 грн.,

податкове повідомлення-рішення № від 02.12.2019 за платежем військовий збір в сумі 99 283,28 грн.,

податкове повідомлення-рішення № від 02.12.2019 за платежем податок на додану вартість в сумі 289 499,20 грн.,

податкове повідомлення-рішення № від 02.12.2019 на загальну суму штрафу в сумі 115 799,68 грн.,

податкове повідомлення-рішення № від 02.12.2019 про штрафні санкції в сумі 170,00 грн.

вимога про сплату боргу (недоїмки) № від 02.12.2019 року в сумі 231 091,08 грн.,

рішення № про застосування штрафних санкцій від 02.12.2019 в сумі 32 458,01 грн.

Також податковим органом 17.12.2019 було складено протокол №54 про адміністративне правопорушення за порушення п. 177.2, п. 177.4.5, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України та завищення суми оподаткованого доходу за 2017-2018 рр. та

протокол №55 про адміністративне правопорушення абз.1 п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до заниження суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017-2018 рр.

За результатами розгляду адміністративних матеріалів 20.12.2019 відповідачем було винесена постанова №54 про накладання адміністративного стягнення за приписами ст. 165-1 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 680,00 грн.

Не погоджуючись із спірними рішеннями, та постановою позивач звернулася до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку про спростування у ході розгляду справи порушень податкового законодавства, визначених перевіркою, з посиланням на норми ПК України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо податкового повідомлення-рішення № за платежем на доходи фізичних осіб від 02.12.2019 в сумі 1 191 399,37 грн.; податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2019 за платежем військовий збір в сумі 99 283,28 грн.; вимоги про сплату боргу (недоїмки) № від 02.12.2019 року в сумі 231 091,08 грн.; рішення № про застосування штрафних санкцій від 02.12.2019 в сумі 32 458,01 грн.

Висновки перевіряючих про порушення позивачем п. 177.2, пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України ґрунтуються на неправомірному формуванні витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподаткованого доходу витрат, на утримання основних засобів подвійного призначення, та (послуги з ремонту вантажних автомобілів та шиномонтажу, придбання запчастин, шин), а також включено до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, витрати по придбанню дизпалива у кількості 143095 літрів на загальну суму без ПДВ 2739017,68 грн„ без підтверджуючих документів на фактичне отримання дизпалива (касових чеків на отримання дизпалива на АЗС), в т.ч. за 2017 рік - 63801 літрів дизпалива на суму 1112441,54 грн. за 2018 рік - 79294 літрів дизпалива на суму 1626576,14 грн.

Визначення порушення за платежем доходи фізичних осіб призвело до донарахування військового збору та прийняття рішення, визначення та донарахування єдиного соціального внеску з прийняттям вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України(далі- ПК України).

Позивач є платником податку на доходи фізичних осіб відповідно до приписів статті 162 ПК України.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі ПК України) встановлено обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктами 164.1.1 та 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодування вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 174.4 статті 174 ПК України не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Підпунктом 177.4.6. пункту 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення - легкові та вантажні автомобілі.

Отже, об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід. Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця. До витрат включаються, в тому числі, і вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції.

За правилами ПК України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат. Такі витрати фізичної особи-підприємця мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності такого платника.

Проте з цих правових норм свідчить те, що визначальним фактором для формування витрат фізичними особами суб`єктами господарювання, які перебувають на загальній системі оподаткування є наявність належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку. Підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. Однак, не підлягають амортизації та не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, до яких відносяться: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Позивач на підтвердження своєї позиції, з якою погодився і суд першої інстанції, вказує, що використовувані нею транспортні засоби не відносяться до транспортних засобів подвійного призначення в розумінні Податкового кодексу України, а тому витрати на закупку запчастини та технічне обслуговування транспортних засобів у 2017 році та 2018 році є витратами на ремонт та експлуатацію майна: сідельних тягачів та напівпричепів до них, засоби здійснення господарської діяльності підприємця.

Суд апеляційної інстанції відхиляє такі доводи та не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, та вважає, що судом невірно було застосовано норми матеріального права, оскільки норми ПК України не дають визначень та критеріїв, згідно з якими основні засоби мають ознаки подвійного призначення, а положення статті 177 ПК України дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що легкові та вантажні автомобілі законодавцем віднесені до основних засобів подвійного призначення.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі Закон №2344-ІІІ) відповідно до положень статті 1 якого: автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт; автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Отже, легковим або вантажним вважаємо той автомобіль, який конструктивно призначений для перевезення відповідно пасажирів чи вантажів. Основною характерною ознакою вантажного автомобіля, у порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання для перевезення вантажів.

Транспортні засоби, за положеннями статті 1 Закону № 2344-III, за своїм призначенням поділяються на такі: загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів, до якого, у тому числі, належить напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу; спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів, до яких, у тому числі, належить сідловий тягач; спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій.

Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Наведені норми дозволяють суду апеляційної інстанції дійти висновку про те, що сідловий тягач і напівпричіп, ураховуючи їх цільове призначення, належать до транспортних засобів у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому підлягають класифікації за критеріями, визначеними цим законодавчим актом.

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону №2344-ІІІ при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Отже, сідельний тягач у поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та є транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, тому належить до категорії вантажних автомобілів. При цьому, автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки видом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

В акті перевірки зазначено, що у позивача перебувають в оренді наступні транспортні засоби: сідельні тягачі: RENAULT MAGNUM держ. номер НОМЕР_2 , RENAULT 340 держ. номер НОМЕР_3 , Iveco Magiru 440 держ. номер НОМЕР_4 , DAF FTXF 105.460 держ. номер НОМЕР_5 , КАМАЗ 5511 дер номер НОМЕР_6 , КАМАЗ 5511 держ. номер НОМЕР_7 ; напівпричепи: напівпричіп бортовий Е COGEL SN держ. номер НОМЕР_8 , напівпричіп бортовий Е МАЗ 93866 держ. номер НОМЕР_9 , напівпричіп бортовий Е МАЗ 5205АП держ. номер НОМЕР_10 . (а.с. 42, 43 Т1)

Відповідно до долучених до матеріалів справи копій свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів такі є сідельними тягачами та напівпричепами (а.с. 65-75 Т1)

Сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак, відносяться до категорії вантажних автомобілів. Автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

Отже, напівпричіп, по суті, призначений для з`єднання з тягачем, сідельний тягач і напівпричіп, ураховуючи їх цільове призначення, належать до транспортних засобів у розумінні Закону №2344-ІІІ

Таким чином, позивачем всупереч вимог пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України у 2017-2018 роках включено до складу понесені витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, а саме придбання запчастин, шин та послуг їх ремонту.

Посилання суду першої інстанції в рішенні на застосування Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності відповідно до якої вантажні автомобілі відносяться до товарної позиції за кодом 8704, тоді як сідельний тягач підпадає під код 8701 20 - трактори колісні для напівпричепів, а напівпричепи - під код 8716 39 30, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки Українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності, встановлена Законом України "Про Митний тариф України" призначена для систематизації товарів з метою визначення ставки загальнодержавного податку - ввізного мита на товари, що ввозяться на митну територію України.

В свою чергу відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, в тому числі й оподаткування доходів фізичних осіб-підприємців, регулюються нормами Податкового кодексу України

Щодо безпідставного включення позивачем до складу витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, витрати по придбанню дизпалива у кількості 143095 літрів на загальну суму без ПДВ 2739017,68 грн без підтверджуючих документів на фактичне отримання дизпалива (касових чеків на отримання дизпалива на АЗС), в т.ч. за 2017 рік - 63801 літрів дизпалива на суму 1112441,54 грн. за 2018 рік - 79294 літрів дизпалива на суму 1626576,14 грн, що призвело до порушення п. 177.2 ст.177, п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Так перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за 2017-2018р.р. було включено до складу документально підтверджених витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, придбання дизпалива по талонам або скретч-карткам у кількості 143095 літрів на загальну суму без ПДВ 2739017,68 грн., в тому числі за 2017 рік - на суму 1112441,54 грн., за 2018 рік -1626576,14 грн., на які не надано підтверджуючі документи на фактичне отримання дизпалива (касових чеків на отримання дизпалива на АЗС) згідно актів списання дизельного палива.

Суд першої інстанції визначаючи відсутність встановленого перевіркою порушення п. 177.2 ст.177, п. 177.4 ст. 177 ПК України, посилався на встановив наявність договорів, рахунків, видаткових накладних на паливно-мастильні матеріали.

Суд першої інстанції вірно встановив норми матеріального права щодо даних правовідносин проте, проте колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції помилковими, з наступних підстав.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивачем за 2017-2018р.р. протягом придбавалось дизельне паливо у ТОВ ЕЛУНДА, ТОВ Ліван Торг, ТОВ ТРАНС НАФТА та ТОВ ТРАНС НАФТА ОЙЛ для використання в фінансово-господарській діяльності - вантажні перевезення. (а.с. 85-112 Т1)

До перевірки та суду надані видаткові накладні та рахунки фактури.

Позивач не спростовує відсутність чеків РРО.

Перевіркою також встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за 2017-2018 р.р. було включено до складу документально підтверджених витрат, які враховуються при обчисленні чистого оподатковуваного доходу, придбання дизпалива по талонам або скретч-карткам у кількості 143095 літрів на загальну суму без ПДВ 2739017,68 грн., в тому числі за 2017 рік - на суму 1112441,54 грн., за 2018 рік - 1626576,14 грн., на які не надано підтверджуючі документи на фактичне отримання дизпалива (касових чеків на отримання дизпалива на АЗС) згідно актів списання дизельного палива.

Позивач не погоджуючись з таки порушенням зазначає про наявність договорів, рахунків, видаткових накладних та реєстру документів.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає такі доводи позивача на підтвердження витрат на придбання пального, з якими погодився і суд першої інстанції, помилковими, з наступних підстав.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивачем за 2017-2018р.р. протягом придбавалось дизельне паливо у ТОВ ЕЛУНДА, ТОВ Ліван Торг, ТОВ ТРАНС НАФТА та ТОВ ТРАНС НАФТА ОЙЛ для використання в фінансово-господарській діяльності - вантажні перевезення. (а.с. 85-112 Т1)

Так позивачем до суду надано два договори укладених з ТОВ ТРАНС НАФТА ОЙЛ від 01.11.2017р. №39 про поставку товару, відповідно до умов якого, відпуск пального передбачений за скреч-картками, та з ТОВ Ліван Торг від 12.01.2018р. №37 про відпуск паливно-мастильних матеріалів за паливними картками, відповідно до умов якого відпуск пального передбачає за картками. (а.с. 92-95, 97-100 Т1)

Такі фактичні обставини сторонами не спростовуються.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відпуск пального за відомостями, не відповідає обставинам справи, та спростовуються їх доказами.

Наказом Міністерства палива та енергетики України N 281/171/578/155 від 20.05.2008 затверджено Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України. (далі Інструкція).

Розділом 3 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску й обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України № 281 визначено такі поняття:

Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг.

Талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Смарт-картка (паливна картка) є платіжною карткою із вмонтованим мікроконтролером як носієм та обробником інформації, потрібної для ініціювання переказу коштів та/або виконання службових операцій (п. 2.1 р. 2 Правил Національної системи масових електронних платежів, затверджених постановою Національного банку України від 10.12.2004 р. № 620).

Розділ 10 Інструкції визначає відпуск нафтопродуктів.

Так пункт 10.3.3 Розділу 10 Інструкції визначає відпуск нафтопродуктів за талонами. Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери. Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП. (пп. 10.3.3.1, пп. 10.3.3.2)

Пункт 10.3.4 розділу 10 Інструкції визначає відпуск нафтопродуктів за платіжними картками.

Відпуск нафтопродуктів за платіжними картками здійснюється на підставі вимог Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року N 137, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2005 року за N 543/10823, та інших нормативно-правових актів. Відпуск нафтопродуктів за платіжними картками відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП. (підпункти 10.3.4.1, 10.3.4.2 Інструкції)

Відпуск товару з АЗС здійснюється з урахуванням норм Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» N 265/95-ВР (далі Закон №265) та Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442.

Відповідно до п. 9 розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Таким чином, враховуючи предмет договорів укладених позивачем на відпуск паливо-мастильних матеріалів, та норми чинного законодавства, які визначають в таких випадках обов`язкову видачу чеку РРО (розрахункового документу), що формується безпосередньо в момент фактичного отримання пального з АЗС. Крім того, форма змінного звіті АЗС N 17-НП який складається за результатами відпуску пального за платіжними картками та талонами передбачає додавання первинні документи, якими і є чеки РРО.

Оскільки позивачем не було подано таких первинних документів до перевірки, а також не було подано і суду, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками перевірки про не надання підтверджуючих документів на фактичне отримання дизпалива у період за 2017 рік - 63801 літрів дизпалива, за 2018 рік - 79294 літрів дизпалива, а отже віднесення їх його придбання до витрати є неправомірним, що призвело до порушення п. 177.2 ст.177, п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Встановлені порушення щодо формування витрат призвели до донарахування військового збору, та прийняття рішення, визначення та донарахування єдиного соціального внеску з прийняттям вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Оскільки суд апеляційної інстанції погоджується з висновками податкового органу про нарахування податку на доходи фізичних осіб, то донарахування військового збору, та прийняття рішення, визначення та донарахування єдиного соціального внеску з прийняттям вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій також є правомірними.

Враховуючи вищезазначені висновки суду апеляційної інстанції, податкового повідомлення-рішення № за платежем на доходи фізичних осіб від 02.12.2019, податкове повідомлення-рішення № від 02.12.2019 за платежем військовий збір в сумі 99 283,28 грн.; вимога про сплату боргу (недоїмки) № від 02.12.2019 року в сумі 231 091,08 грн.; рішення № про застосування штрафних санкцій від 02.12.2019 в сумі 32 458,01 грн. є правомірними.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2019 за платежем податок на додану вартість в сумі 289 499,20 грн., та податкового повідомлення-рішення № від 02.12.2019 на загальну суму штрафу в сумі 115 799,68 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи позов в цій частині зробив висновок щодо реальності господарських операцій.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки такі не відповідають висновками перевірки та суті порушення.

Так висновки перевіряючих про порушення позивачем абз. 2 п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.5 г п. 198.5 ст. 198 ПК України, ґрунтуються на тому, що позивачем неправомірно занижені податкове зобов`язання з ПДВ у загальній вартості придбаних товарно матеріальних цінностей, які безпосередньо не пов`язані з господарською діяльністю і знаходження залишків на складах не доведено, в частині порушення п. 189.1 ст. 189, п. 201.1 ст. 201, п. 201.2 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 в частині неподання та не реєстрації в ЄРПН зведених податкових накладних на операцію за використання товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарською діяльністю платника.

Основним видом діяльності позивача є «Вантажний автомобільний транспорт» (а.с. 35 Т1).

Так перевіркою встановлено, що позивачем протягом 2018р. до податкового кредиту було включено податкові накладні контрагентів постачальників ТОВ «Ківап»», ТОВ «Аларм технолоджі», ТОВ «Атмосфера-технолдогії природи», за номенколатурою ТМЦ «Сонячний фотоелектричний модулі Інвертор мережевий, Щит змінного струму ( в асортименті)», які не реалізовані в перевіряємому періоді. (а.с. 192 Т1)

На запит податкового органу позивачем надано відповідь, що такі товарно матеріальні цінності були придбані, знаходяться на складі. У 2018 та 2019р.р. здійснювався пошук покупців проте вирішується питання щодо надання таких ТМЦ в оренду.

Також перевіркою встановлено, що позивач отримала дохід в період 2017-2018р.р. за вироблену електроенергію із сонячної станції по «зеленому тарифу».

Відповідно пункту 185.1 статті 185 ПК об`єктом оподаткування є операції платників податку з: - постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу;

Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку".

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Положеннями пункту 198.5 статті 198 ПК визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пункт 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Крім цього, у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в ЄРПН на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях (пункт 199.1 статті 199 ПК).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регламентовані статтею 200 Кодексу. Сума ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1 статті 200 Кодексу).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду:

Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Враховуючи зазначені норми законодавства та результати перевірки щодо заниження податкового зобов`язання з ПДВ в частині загальної вартості придбаних товарно матеріальних цінностей, які безпосередньо не пов`язані з господарською діяльністю позивача і знаходження в залишках ТМЦ на складах не доведено, порушення перевіряючими встановлено вірно.

Посилання позивача на договір оренди ТМЦ судом апеляційної інстанції відхиляться відповідно до ст. 44 ПК України.

Згідно п. 44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктом 85.2 статті 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені у абзаці другом пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадки виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платник податків на час складення такої звітності (п.44.6 ст.44 ПК України).

Документи щодо знаходження ТМЦ на складі контролюючим органом були витребувані проте надані не були. Було надано лише пояснення. Також не було забезпечено проведення інвентаризації.

Посилання позивача та суду першої інстанції на договір оренди ТМ від 24.10.2019р. є безпідставним, оскільки такий не існував на час проведення перевірки, з урахуванням періоду її проведення.

Враховуючи вказані висновки, порушення щодо неподання та не реєстрації в ЄРПН зведених податкових накладних на операцію за використання товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарською діяльністю платника також є вірно встановленим та правомірним.

Щодо правомірності винесення податкове повідомлення-рішення № від 02.12.2019 про штрафні санкції в сумі 170,00грн за не подання повідомлення за формою № 20-ОПП про об`єкт оподаткування, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 63.3 ПК України, платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним (за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи) та неосновним місцем обліку (за місцем розташуванням підрозділів платників, рухомого та нерухомого майна) та повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Згідно з пунктом 8.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (далі по тексту - Порядок №1588), платник податків зобов`язаний повідомляти за формою №20-ОПП про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку.

Як передбачено в пунктах 8.2-8.4 Порядку 1588, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Отже, платник податків зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Як встановлено відповідачем, позивач не повідомив про використання у господарській діяльності орендованого рухомого та нерухомого майна, а саме: RENAULT MAGNUM держ. номер НОМЕР_2 , RENAULT 340 держ. номер НОМЕР_3 , Iveco Magiru 440 держ. номер НОМЕР_4 , DAF FTXF 105.460 держ. номер НОМЕР_5 , КАМАЗ 5511 дер номер НОМЕР_6 , КАМАЗ 5511 держ. номер НОМЕР_7 ; напівпричепи: напівпричіп бортовий Е COGEL SN держ. номер НОМЕР_8 , напівпричіп бортовий Е МАЗ 93866 держ. номер НОМЕР_9 , напівпричіп бортовий Е МАЗ 5205АП держ. номер НОМЕР_10 .; та нежитлові приміщення за місцезнаходженням АДРЕСА_1 (а.с. 43, 43 Т1).

Такі висновки перевірки позивачем не спростовано у ході розгляду справи.

Статтею 22 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, об`єкт оподаткування пов`язують з виникненням податкового обов`язку, тлумачення якого наведено у ст. 36 ПК України: податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за не неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, передбачена п. 117.1. ст. 117 ПК України (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у вигляді штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 510 гривень.

Верховний Суд у постанові від 21.07.2020 у справі №826/14197/17 дійшов висновку про те, що за неподання форми 20-ОПП протягом 10 робочих днів від моменту створення об`єкта оподаткування настає відповідальність за ст. 117 ПК України.

З огляду на невиконання позивачем обов`язку щодо повідомлення про нові об`єкти оподаткування, висновки суду першої інстанції про відсутність встановленого порушення не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, та на колегія суддів суду апеляційної інстанції відповідають не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи, що виявлені порушення перевіркою не спростовані у ході розгляду справи, правові підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Таким чином, вищенаведене не було враховано судом першої інстанції, а отже апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 315, ст. 317, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року у справі №160/3561/20 скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 19 квітня 2021оку.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак