Справа № 540/352/21
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/352/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської областної прокуратура про визнання бездіяльності неправомірною в діях суб`єкта владних повноважень щодо не нарахування та невиплати заробітної плати у повному обсязі, стягнення частини невиплаченої заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Херсонської обласної прокуратури з такими вимогами:

Визнати бездіяльність Херсонської обласної прокуратури щодо неналежного розрахунку з ОСОБА_1 , а саме невиплати частини заробітної плати визначеної ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», за період роботи з 06.04.2014 по 01.09.2020 протиправною.

Стягнути з Держави Україна в особі Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, у вигляді не отриманої частини заробітної плати, визначеної ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнанні неконституційними, за період з 6 квітня 2017 року по 1 вересня 2020 року у сумі 1250119,6 грн. (Один мільйон двісті п`ятдесят тисяч сто дев`ятнадцять гривень 60 копійок).

Справа розглядається в порядку письмового провадження за заявами сторін.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що діями відповідача було порушено його право власності на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивачем у позовній заяві було наголошено на тому, що Конституційний Суд України не робить закон неконституційним, а тільки виявляє цей факт, у зв`язку з чим поняття ретроактивної дії рішення до рішень Конституційного Суду України незастосовне, оскільки останні нормативними актами не являються. Акти Конституційного Суду України мають складну правову природу, вони є правовими актами, в певних передбачених законодавством випадках мають нормативний зміст, але не є нормативно-правовими актами в повному їх розумінні.

Виправлення помилок, допущених при ухваленні законів, передбачено ст. 152 Конституції України, а захист прав та інтересів осіб, яким внаслідок дії законів, що не відповідали Конституції України, завдано матеріальної чи моральної шкоди, визначений прямою нормою ч. 3 ст. 152 Конституції України. Не можна нанести шкоду неконституційним актом після винесення рішення Конституційним Судом України про неконституційність акта, оскільки даний акт вже втрачає чинність. Шкода виникає до виявлення факту неконституційності, у період коли акт діяв та ще не був визнаний неконституційним. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Просить задовольнити повністю позовні вимоги.

Прокуратурою Херсонської області подано відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили наступне.

У період дії спірних правовідносин з 06.04.2017 по 10.09.2020 заробітна плата позивачу та всім іншим прокурорам нараховувалась та виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» зі змінами (далі - Постанова № 505), якою затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

Нарахування та виплата заробітної плати відповідно до приписів ст. 81 Закону № 1697-УІІ не здійснювалась з таких підстав.

Статтею 13 Закону України «Про оплату праці» визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом. Вказане положення кореспондується з положеннями ч.9 ст. 81 Закону № 1697-УІІ, якою встановлено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктами 1, 2, 6 Постанови № 505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.

Відповідно до п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. До 26.03.2020 зазначені положення Закону були чинними та підлягали обов`язковому застосуванню.

За таких обставин нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснювалась на підставі щорічно затверджених головним розпорядником бюджетних коштів - Генеральною прокуратурою (з 02.01.2020 Офісом Генерального прокурора) штатних розписів, які складено відповідно до вимог Постанови № 505.

Пунктом 13 Розділу XIII Закону № 1697-УІІ доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Оскільки Кабінетом Міністрів України цього зроблено не було, то відповідач не мав правових підстав для виплати заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі № 6-р/20 на спірні правовідносини не впливає, оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 у період з 06.04.2017 по 10.09.2020 працював в органах прокуратури Херсонської області та отримував заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури»

Відповідно до наказу прокурора Херсонської області від 10.09.2020 № 466к позивача звільнено з займаної посади та з органів прокуратури області з 10.09.2020 р. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, надані письмові докази та приписи законодавства що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

У цій справі позивач зазначає, що у період з 06.04.2017 по 10.09.2020 йому нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, виходячи з посадового окладу прокурора, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 505, розмір якого є меншим, ніж визначений ст. 81 Закону України «Про прокуратуру». Посилаючись на рішення Конституційного суду, норми Конституції України, вважає, що такими діями та у зв`язку з визнанням неконституційними положень закону, що обмежували виплату заробітної плати просить стягнути йому заподіяну шкоду, яку обраховує як різницю між отриманою заробітною платою та тією, що передбачена ст. 81 Закону № 1697-УІІ.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

За приписами частини 1 статті 81 вказаного закону заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 9 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 13 зазначеного Закону оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

За приписами статті 89 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.

Згідно статті 90 вказаного Закону фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» норми і положення, зокрема, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Щодо доводів позивача стосовно протиправності не нарахування йому заробітної плати у розмірі, визначеному ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», з огляду на прийняте Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18), то суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас, як частиною другою статті 152 Конституції України, так і частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Враховуючи викладене, суд наголошує, що дія окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26 березня 2020 року.

Тому, зазначене рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 не впливає на спірні правовідносини до 26.03.2020 року, оскільки виникли до його прийняття, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Вищенаведена правова позиція викладена у постанові ВС КАС від 27 жовтня 2020 року, справа № 826/18228/16.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року №820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі №804/3790/17, від 04 червня 2020 року у справі №818/45/16.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з Держави Україна в особі Херсонської обласної прокуратури користь позивача матеріальної шкоди, у вигляді недотриманої частини заробітної плати, визначеної ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 6 квітня 2017 року по 1 вересня 2020 року задоволенню не підлягають.

Водночас, суд звертає увагу, що спірні правовідносини між сторонами щодо нарахування та виплати заборгованості по заробітній платі виникли та існують за період з 27.03.2020 року тобто на наступний день після ухвалення рішення КСУ по день звільнення позивача - 10.09.2020 р.

Враховуючи, що рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 прийнято 26.03.2020 року то суд вважає, що заробітна плата позивача з цієї дати нарахована та виплачена не у відповідності до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, що дає підстави для визнання бездіяльності відповідача у цій частині протиправними

Так, відповідно до Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" в ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ внесено зміни та встановлено, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» встановлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень.

Відповідно до розрахункових листів, наданих Херсонською обласною прокуратурою, позивачу за березень - вересень 2020 року заробітна плата нараховувалась та виплачувалась без врахування вищенаведених положень законодавства та рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020.

ОСОБА_1 у заяві про уточнення позовних вимог від 07.04.2021 р. просив у разі необхідності вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту його прав.

Суд вважає, що такі підстави у цій справі наявні, оскільки як вже зазначено вище, судом встановлено невідповідність нарахування заробітної плати позивача вимогам ст. 81 Закону України № 1697-VІІ після рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 року.

Позивачем наведено розрахунки недовиплаченої йому заробітної плат з урахуванням рішення КСУ, а відповідачем надано суду розрахункові листи щодо нарахованої та виплаченої заробітної плати.

Дослідивши розрахунки позивача та розрахункові листи суд зазначає, що за період з 27.03.2020 року по 10.09.2020 року позивачу крім надбавки за вислугу років та застосування коефіцієнта, періодично здійснювались і інші доплати до посадового окладу, в тому числі за ОВР (особливо важлива робота), за таємність, індексація, премії, а також у цей період позивач перебував на лікарняних та у відпустках, що потребує врахуванню при перерахунку і є можливим тільки спеціалістами - посадовими особами відповідача по нарахуванню заробітної плати.

Зазначені обставини дають підстави прийти до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Херсонської обласної прокуратури здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 27.03.2020 року по 10.09.2020 року включно, у відповідності до ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 року та виплатити її.

Керуючись статтями 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Херсонської обласної прокуратури щодо неналежного розрахунку з ОСОБА_1 , а саме невиплати йому частини заробітної плати визначеної ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", за період роботи з 27.03.2020 р. по 10.09.2020 р. протиправною.

Зобов`язати Херсонську обласну прокуратуру (, 73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, 33) здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 27.03.2020 року по 10.09.2020 року включно, у відповідності до ч. 3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 року та виплатити її.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 106030000