Справа № 340/4076/20
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 340/4076/20
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року ( суддя першої інстанції Притула КМ.) у справі №340/4076/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Держави України в особі Державної Казначейської служби України , третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Кіровоградській області про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Державної судової адміністрації України, Держави України в особі Державної Казначейської служби України , третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Кіровоградській області, в якому з урахуванням змінених позовних вимог, просила стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 103185,51 грн., заподіяної прийняттям неконституційного правового акта.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що розмір суддівської винагороди, виплаченої позивачці у вказаний вище період, не відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII. Відтак, позивачка не погоджується із сумою виплаченої суддівської винагороди та вважає, що відповідачами порушено право на належне матеріальне забезпечення, її як судді.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Суд погодився з доводами позивачки, що положеннями статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» обмежений розмір її суддівської винагороди, внаслідок чого позивачка недоотримала 103185,51 грн.. В зв`язку з визнанням цих положень неконституційними, завдана шкода підлягає стягненню у відповідності до статті 152 Конституції України.

Апеляційна скарга Державної судової адміністрації України, яка подана на рішення суду першої інстанції, обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції не врахував, що рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 на спірні правовідносини з 18.04.2020 до 27.08.2020 не може вплинути, правовідносини виникли до прийняття цього рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на них. Зазначено, що посилання суду першої інстанції на неконституційність Закону №553-ІХ не можуть бути підставою для визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити дії. Судом не враховано положення бюджетного законодавства, особливості нормативного регулювання порядку фінансового забезпечення судів. Також зазначено про відсутність закону, який встановлював би правове регулювання порядку та умов відшкодування шкоди, завданої актами, що визнані неконституційними.

Позивач не скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 12.03.2012 р. № 193/2012, ОСОБА_1 , призначено строком на п`ять років суддею Кіровського районного суду міста Кіровограда.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 04.10.2019 р. №931/ко-19 суддю Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 визнано такою, що відповідає займаній посаді.

Указом Президента України «Про призначення суддів» від 23.12.2019 р. № 936/2019, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Кіровського районного суду міста Кіровограда.

Законом України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13.04.2020 р. №553-ІХ, чинним з 18.04.2020 р., Закон України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14.11.2019 р. №294-IХ доповнено статтею 29, якою установлено обмеження щодо нарахуванні суддівської винагороди у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України та нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.

Відповідно до довідки від 29.09.2020 №335 виданої ТУ ДСА України в Кіровоградській області, обмеження суддівської винагороди здійснювалось відповідно до ч.1 та ч.3 статті 29 Закону України Про Державний бюджет на 2020 рік у редакції Закону України № 553-ІХ "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13.04.2020. Загальна сума обмежень, за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 невиплачених ОСОБА_1 склала 103185,51 грн.

Конституційний Суд України рішенням від 28.08.2020 р. №10-р/2020 у справі №1-14/2020 (230/20) визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14 листопада 2019 року №94-ІХ зі змінами.

Вважаючи дії відповідачів щодо виплати суддівської винагороди в обмеженому розмірі, такими, що завдали матеріальної шкоди в розмірі 103185,51 грн., позивачка оскаржила такі дії до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що Конституцією України встановлено процедуру захисту прав особи внаслідок дії законодавчих актів, визнаних неконституційними, шляхом відшкодування державою матеріальної шкоди.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно із статтею 130 Конституції України та частиною 2 статті 135 Закону України Про судоустрій та статус суддів суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік № 553-IX, яким Закон України Про Державний бюджет України на 2020 рік доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС).

Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Вказаним Законом визначено розмір заробітної плати (суддівської винагороди) на період дії карантину.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік.

Конституційним Судом України визнано, що скасування чи зміни законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Як свідчать встановлені обставини справи, відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області від 29.09.2020 №335 Загальна сума обмежень недоотриманої суддівської винагороди позивачки за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 склала 103185,51 грн.(а.с.22).

Недоотриманні суми суддівської винагороди позивачка визначає як збитки у вигляді недоотриманих доходів.

Згідно з частинами 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Отже, Цивільний кодекс України визнає, що особа вправі вимагати відшкодування шкоди у вигляді доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що недоотриманні суми суддівської винагороди, в період дії закону який визнано неконституційним, є збитками для позивачки у вигляді недоотриманих доходів (упущена вигода).

Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

З огляду на положення статті 152 Конституції України, можливо дійти висновку про те, що Основний Закон передбачає як можливість виправлення помилок, допущених при ухваленні законів, у спосіб визнання таких законів неконституційними повністю чи в окремій частині, так і передбачає право особи на компенсацію матеріальної чи моральної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка має право на компенсацію заподіяної матеріальної шкоди, в силу положень ст. 152 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії у часі, що є підставою для відмови в задоволенні позову, є помилковими.

У спірному випадку йдеться не про можливість ретроспективної дії рішення Конституційного Суду України, тобто можливості застосування рішення на правовідносини, які відбувалися до часу його ухвалення, а про відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок прийняття закону, що визнаний неконституційним. При цьому, фактичне зменшення розміру суддівської винагороди, що запроваджено вищезазначеним законом, суперечить Конституції України не з часу прийняття рішення Конституційним Судом України, а з часу прийняття закону, який визнано неконституційним.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги те, що у справі, що розглядається, позивачкою порушено питання про відшкодування шкоди на підставі положень ст. 152 Конституції України, як норми прямої дії, у зв`язку з прийняттям Державою закону, що визнаний неконституційним, а не у зв`язку з неправомірним рішенням, дією чи бездіяльності органу державної влади.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність закону, який встановлював би правове регулювання порядку та умов відшкодування шкоди, завданої актами, що визнані неконституційними, суд зазначає:

Право особи на компенсацію матеріальної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним, прямо передбачено статтею 152 Конституції України, а відсутність законодавчо встановленого механізму відшкодування такої шкоди, не може бути підставою для відмові особі у реалізації права, яке визначено Основним законом.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення суду першої інстанції, з огляду на що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі №340/4076/20 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі №340/4076/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя О.В. Головко

суддя Я.В. Семененко