Справа № 640/19396/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2021 року м. Київ № 640/19396/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в особі відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в особі відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб (надалі - Відповідач), у якій просить визнати протиправною та скасувати реєстраційну дію від 10.04.2007 №024644, вчинену Відповідачем, про реєстрацію юридичної особи Орган самоорганізації населення Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2018 відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що Відповідачем протиправно здійснено реєстрацію юридичної особи - Орган самоорганізації населення Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська», оскільки останнім не отримано дозвіл на створення від Київської міської ради.

Відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження та позовні матеріали 20.12.2018. Станом на дату ухвалення даного рішення відзиву на позов до суду не надано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією 13.03.2007 вчинено реєстраційну дію № 0024644 про реєстрацію юридичної особи Орган самоорганізації населення Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська» ().

Позивачем заправлено запит до Київської міської ради щодо надання інформації про створення та діяльність Органу самоорганізації населення Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська».

Київською міською радою на вказаний запит надано відповідь листом від 25.10.2018 №225-ск-3885, яким Позивача, зокрема, повідомлено про те, що ініціативна група мешканців кварталу обмеженого вулицями Пушкінська, Велика Васильківська та бульваром Шевченка звертались до Київської міської ради стосовно надання дозволу на створення органу самоорганізації населення «Квартальний комітет «Пушкінська-Червоноармійська», з одночасним наданням заяви про надання дозволу на створення органу самоорганізації населення від 26.02.2008, однак такий дозвіл не надано.

Враховуючи наведене, Позивач вважає протиправним реєстраційний запис про від 10.04.2007 №024644 про реєстрацію юридичної особи Орган самоорганізації населення Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська», у зв`язку із чим звернулась до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружним адміністративним судом міста Києва зроблено висновок, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про органи самоорганізації населення» органи самоорганізації населення - представницькі органи, що створюються жителями, які на законних підставах проживають на території села, селища, міста або їх частин, для вирішення завдань, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про органи самоорганізації населення» з ініціативою про створення органу самоорганізації населення до сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради можуть звернутися збори (конференція) жителів за місцем проживання за умови, якщо в них брало участь (було представлено) не менше половини жителів відповідної території, які мають право голосу.

На зборах (конференції) жителів за місцем проживання обирається також ініціативна група, члени якої будуть представляти інтереси жителів - учасників зборів (конференції) у відповідній місцевій раді.

Рішення зборів (конференції) приймається більшістю голосів їх учасників.

Ініціативна група подає до сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради заяву про створення органу самоорганізації населення, протокол зборів (конференції) жителів за місцем проживання про ініціювання створення органу самоорганізації населення із зазначенням основних напрямів діяльності створюваного органу самоорганізації населення, а також список учасників зборів (конференції) жителів за місцем проживання із зазначенням прізвища, імені, по батькові, року народження, серії і номера паспорта громадянина України або паспортних документів іноземця та домашньої адреси кожного учасника зборів (конференції) жителів.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про органи самоорганізації населення» дозвіл на створення органу самоорганізації населення надається сільською, селищною, міською, районною у місті (у разі її створення) радою.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначено, що у районах міста Києва діють районні в місті Києві державні адміністрації, які підпорядковуються Київській міській державній адміністрації, а в разі утворення районних у місті Києві рад також є підзвітними і підконтрольними відповідним радам як виконавчі органи таких рад.

Судом встановлено, що у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебувало п`ять адміністративних справ, предметом яких є визнання протиправною та скасування реєстраційної дії від 10.04.2007 №024644, вчиненої Відповідачем, про реєстрацію юридичної особи Орган самоорганізації населення Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська» (№826/10781/18, №826/11935/17, №826/19361/18).

Відповідно до судових рішень, ухвалених у вказаних адміністративних справах, які набрали законної сили, судами встановлено, що для проведення реєстрації юридичної особи Орган самоорганізації населення Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська» Відповідачу подано наступні документи:

- реєстраційна картка від 10.04.2007;

- протокол конференції жителів № 2 від 16.02.2017;

- рішення Шевченківської районної у місті Києві ради № 40 від 13.07.2006 «Про дозвіл на створення органу самоорганізації населення будинкового комітету «Квартал Пушкінська-Червоноармійська»;

- протокол № 43 від 22.11.2005 Шевченківської районної у місті Києві ради про ініціювання створення будинкового комітету «Квартал Пушкінська-Червоноармійська»;

- персональний склад членів ОСН «Квартал Пушкінська-Червоноармійська»;

- свідоцтво від 13.03.2007 про реєстрацію органу самоорганізації населення;

- положення від 13.03.2007 про будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська».

На підставі зазначених документів Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією 13.03.2007 вчинено реєстраційну дію №0024644 про реєстрацію юридичної особи Орган самоорганізації населення Будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська».

Судами в адміністративних справах №826/10781/18, №826/11935/17, №826/19361/18 встановлено правомірність дій Відповідача щодо вчинення реєстраційної дії від 13.03.2007 №0024644.

Крім того, судом встановлено, що у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебувала адміністративна справа №826/10780/18, предметом якої є визнання протиправним та скасування рішення ІІІ сесії Шевченківської районної у місті Києві ради V скликання №40 від 13.07.2006 «Про надання дозволу на створення органу самоорганізації населення будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.10.2019 №826/10780/18 у позові Громадської організації «Квартал Пушкінська-Велика Васильківська» до Шевченківської районної у місті Києві ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган самоорганізації населення будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська» про визнання протиправним та скасування рішення ІІІ сесії Шевченківської районної у місті Києві ради V скликання № 40 від 13.07.2006 р. «Про надання дозволу на створення органу самоорганізації населення будинковий комітет «Квартал Пушкінська-Червоноармійська» - відмовлено.

Дане судове рішення залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2020.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судами неодноразово встановлено правомірність вчинення реєстраційної дії від 13.03.2007 №0024644 та такі судові рішення набрали законної сили.

Крім того, суд звертає увагу, що будь-яких ознак порушення прав Позивача, у межах заявлених позовних вимог останнім не зазначено, у зв`язку із чим, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин у Позивача відсутнє порушене право, як необхідна умова для задоволення позову.

Так, згідно з статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на звернення до суду і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 26.06.2018 у справі № 802/1064/17-а, від 03.07.2018 у справі № 826/16634/16, від 12.09.2019 у справі № 826/18573/14 (адміністративні провадження № К/9901/8152/18, № К/9901/8155/18), від 31.10.2019 у справі № 826/4802/17 (адміністративне провадження № К/9901/17913/18), від 07.11.2019 у справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18).

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, порушення вимог Закону діями/бездіяльністю суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями/бездіяльністю.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 802/2678/15-а (провадження № К/9901/1141/18), 03.08.2018 у справі № 808/967/17 (адміністративне провадження № К/9901/992/17), від 28.02.2019 у справі № 683/182/17 (провадження № К/9901/21182/18), від 24.04.2019 у справі № 803/1184/17 (адміністративне провадження № К/9901/29206/18, № К/9901/26536/18).

Отже, право позивача на звернення до адміністративного суду з позовом виникає лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Інакше кажучи, наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Слід також відмітити, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

За таких умов, суд прийшов до висновку, що Відповідачем у рамках публічно-правових відносин з Позивачем не порушено права Позивача під час вчинення реєстраційної дії від 13.03.2007 №0024644.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного Позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відтак, враховуючи, що спірне рішення стосується органу самоорганізації населення будинкового комітету «Квартал Пушкінська-Червоноармійська», та не впливає на права та обов`язки Позивача, суд не вбачає порушеного права останнього, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в особі відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (, адреса: 01030, м. Київ, б-р Тараса Шевченка, 26/4).

Суддя Н.М. Клименчук