Справа № 360/2404/20
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року справа №360/2404/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року (повний текст складено 05 жовтня 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/2404/20 (суддя І інстанції Кисельова Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

22 червня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач. ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві >2 311146/03 від 26.12.2019 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 з 15.11.2019 року пенсії за вислугу років без обмеження її граничного розміру згідно зі ст.50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 №358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111), виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, зазначеної в довідці Генеральної прокуратури України від 09.12.2019 №18-230 зп про заробітну плату, без обмеження його граничного розміру.

В обґрунтування позовних вимог позивач заначив, що 15.11.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно з Законом України Про прокуратуру. Як стверджує позивач, до заяви про призначення пенсії за вислугою років була надана трудова книжка серії НОМЕР_2 від 01.09.1995, паспорт громадянина України, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом про навчання, довідка з Генеральної прокуратури, довідка про заробітну плату, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру. Стаж вислуги років становить 21 рік 9 місяців 13 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 19 років 4 місяці 14 днів. 26.12.2019 отримано відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні пенсії за вислугою років.

Позивач вважає, що відмова у призначенні пенсії за вислугою років є незаконною і дії такими, що порушують гарантовані Конституцією України соціальні права на пенсійне забезпечення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 360/2404/20 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11 грудня 2019 року № 12 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років відповідно до Закону України Про прокуратуру. Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 листопада 2019 року, зареєстровану за № 7096 про призначення пенсії за вислугою років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що станом на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років, в нього немає достатнього стажу роботи на посадах прокурорів, а саме 24 роки 6 місяців.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 11.03.2015 Печерським РВ ГУ ДМС України в м. Києві, Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк.спр.29-30).

15.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ, зазначивши при цьому що пенсія на іншій підставі, державна допомога, виплата на дитину, страхові виплати не призначались та на момент звернення із заявою працює. Вказана заява була прийнята

15.11.2019 посадовими особами відповідача та зареєстрована за № 7096 (арк.спр.85).

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 26.12.2019 № 311146/03 було повідомлено позивача про відмову у призначені пенсії за вислугою років згідно заяви від 15.11.2019 № 7096 (арк.спр. 12).

Натомість, як встановлено судом, ГУ ПФУ в м. Києві було прийнято рішення від 11.12.2019 № 12 (далі - рішення від 11.12.2019).

Виходячи із змісту вказаного рішення вбачається, що відповідно до наданих документів загальний страховий стаж становить 24 роки 1 місяць 26 днів, стаж вислуги років 21 рік 9 місяців 13 днів, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 19 років 4 місяці 14 днів. Довідка про заробітну плату видана станом на 15 листопада 2019 року, що не відповідає вимогам частини 2 статті 86 Закону України Про прокуратуру щодо обчислення пенсії із заробітної плати, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (заяви про призначення пенсії подана 15.11.2019). ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку з порушенням пункту 1 та пункту 2 статті 86 Закону України Про прокуратуру (арк.спр.82).

Відповідно до довідки від 09.12.2019 № 18-230дп, виданої Генеральною прокуратурою України слідує, що ОСОБА_1 працює на посаді заступника начальника відділу. Заробітна плата на 15.11.2019 складається: посадовий оклад 8870,00 грн., вислуга років 2661,00 грн., всього 70373,11 грн. (арк.спр.26).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб І цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Стаття 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 за № 1058-ІУ (далі - Закон № 1058-ІУ), визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно- правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько- слідчих працівників до 15.07.2015 визначалися Законом України Про прокуратуру від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

01.04.2015 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 213-УІІІ, яким у п. 5 Прикінцевих положень визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, Про прокуратуру.

Вказаний у пункті 5 розділу III |Прикінцеві положення Закону України від 02.03.2015 № 213-УІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 № 1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З аналізу пункту 5 розділу III ;Прикінцеві положення Закону України від 02.03.2015 № 213-УІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення суд дійшов висновку, що ним скасовані діючі станом на 01.06.2015 норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 № 1789-ХІІ.

Разом з тим, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені Законом України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), який набрав чинності з 15.07.2015.

Відповідно до частини 3 розділу XII Прикінцевих положень Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII положення Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 501, частини третьої статті 512, статті 53 щодо класних чинів, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності Законом України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII.

Відтак, на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії (листопад 2019 року) ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру № 1789-ХІІ, яка регулювала питання пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих, втратила чинність. Натомість, порядок призначення пенсій прокурорам було врегульовано Законом України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII.

У свою чергу, статтею 86 Закону № 1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до положень частини 1 статті 86 Закону .N° 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по ЗО вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково- навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про призначення пенсії загальна вислуга років позивача склала 21 рік 9 місяців 13 днів, з яких стаж роботи на посадах прокурорів 19 років 4 місяці 14 днів.

Виходячи з дії законів у часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону № 1697-УІІ, а не положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Надаючи оцінку обґрунтованості прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішення про відмову в призначенні пенсії від 11.12.2019 № 12, слід зазначити наступне.

Статтею 44 Закону № 1058-1V визначено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-ІУ, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-ІУ).

Разом з тим, питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій унормовано положеннями Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2015 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), в редакції, чинний на час виникнення спірних правовідносин.

Заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника (пункт 1.2 розділу 1 Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії Порядку № 22-1).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 4.1 розділу IV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також перелік)

одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.2 розділу IV Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформления у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (абзац перший пункту 4.3 розділу IV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу IV Приймання, оформлення І розгляд документів Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналізуючи положення норм чинного законодавства, яке регулює порядок призначення пенсії в системі загальнообов`язкового державного страхування, суд приходить до висновку, що відмовляючи особі в призначенні пенсії, територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію, має належним чином обґрунтувати причини такої відмови.

При цьому, завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Суд зауважує, що в оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії від 11.12.2019 № 12 зазначено, що підставою для відмови у призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку із порушенням позивачем пункту 1 та пункту 2 статті 86 Закону України Про прокуратуру, а саме строку надання довідки про заробітну плату.

Так, відповідно до положень частини 2 статті 86 Закону № 1697-VII передбачено, частини пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Аналізуючи зазначені вище норми, суд приходить до висновку, що частиною 2 статті 86 Закону № 1697-УІІ не встановлено обов`язку щодо надання саме заявником довідок про заробітну плату та/або інших документів у той чи інший строк.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення від 11.12.2019 № 12 не містить належного обґрунтування із посиланням на чинні нормативно-правові акти підстав для відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років, що, у свою чергу, свідчить про недотримання ГУ ПФУ в м. Києві принципам обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3.5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення, оскільки позивачеві та суду з тексту такого рішення неможливо визначити розмір сукупного страхового стажу позивача.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, має бути чітким та зрозумілим, а відсутність у рішенні від 11.12.2019 про відмову в призначенні пенсії належного обґрунтування мотивів відмови у призначенні такого виду пенсії, не дозволяє суду в повній мірі перевірити, чи досягнуто позивачем усіх сукупних умов для призначення пенсії, зокрема, відповідно до Закону № 1697-УІІ.

З огляду на викладене та враховуючи те, що протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві полягали саме у прийнятті рішення від 11.12.2019 № 12, яке у свою чергу створює відповідні правові наслідки, то суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати вказане рішення.

Суд звертає увагу позивача, що відповідачем як уповноважений орган у оскаржуваному рішенні не надавалась оцінка наявності чи відсутності підстав для призначення пенсії саме із розрахунку 90 відсотків від сум місячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, без обмеження його граничного розміру, а обмежився виключно констатацією відсутності у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугою років, тому в даному випадку суд не наділений повноваженнями самостійно, без надання відповідної оцінки уповноваженим органом, зобов`язувати відповідача призначити пенсію у конкретних відсоткових розмірах до чинної заробітної плати позивача та без обмежень її максимального розміру. Спір саме з цього питання між сторонами відсутній.

На підстави викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частини призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років без обмеження її граничного розміру згідно зі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 №358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111), виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, зазначеної в довідці Генеральної прокуратури України від 09.12.2019 № 18-230 зп про заробітну плату, без обмеження його граничного розміру, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, слід зазначити наступне.

У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадеева проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд першої інстанції на підставі частини другої статті 9 КАС України дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), а саме: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.12.2019 № 12 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років відповідно до Закону України Про прокуратуру; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.11.2019, зареєстровану за № 7096 про призначення пенсії за вислугою років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 360/2404/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 360/2404/20 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Сіваченко