Справа № 640/1106/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

20 квітня 2021 року місто Київ №640/1106/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., в порядку письмового провадження розглянувши заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду

за позовомОСОБА_1
до третя особаПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк"
провизнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №56180276,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває адміністративна справа №640/1106/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа Публічне акцоінерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №56180276.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.01.2021 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлені судом строки усунула недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2021 позовну заяву в адміністративній справі №640/1106/21 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Публічне акцоінерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк".

Разом з тим, через канцелярію суду 16.04.2021 від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

В обгрунтування заяви про залишення позовної заяви без розгляду відповідач зазначив про те, що про своє порушене право позивач дізналась 05.06.2018, оскільки до офісу приватного виконавця 21.06.2018 надійшов письмовий запит від ОСОБА_2 ) про надання інформації щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесеної 25 квітня 2018 року.

На думку відповідача, невжиття активних дій протягом майже двох з половиною років, з урахуванням встановленого законодавством спеціального десятиденного строку на оскарження відповідного рішення, свідчить про пасивність поведінки у здійсненні права на пред`явлення позову.

Так, вирішуючи відповідну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із приписами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною другою вказаної статті визначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Судом встановлено, що позивачу 05.01.2021 з реєстру боржників стало відомо про відкрите стосовно неї виконавче провадження №56180276, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру боржників, сформованого 05.01.2021 о 23:05.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №56180276, копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.04.2018 ВП№56180276 була направлена на адресу ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), проте матеріалами справи не підтверджено що вказана постанова була отримана позивачем.

З доказів, наданих відповідачем, вбачається, що матеріали виконавчого провадження містять запит, поданий згідно з вимогами статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" та частини третьої статті 32 Конституції України, на який посилається відповідач в обгрунтування своєї позиції щодо залишення позову без розгляду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що на відміну від заяви від 26.02.2021, в якій позивач просила надати інформацію про виконавче провадження, письмовий запит про надання інформації не містить підпису позивача, що позбавляє суд можливості встановити, що такий запит направлявся позивачем.

Крім того, з вказаного запиту не вбачається про обізнаність позивача саме з оскаржуваною постановою.

Відтак, доводи відповідача щодо обізнаності позивача саме з оскаржуваною постановою, та, як наслідок, з порушеним правом, не приймаються судом до уваги, оскільки жодним чином не підтверджені та спростовуються матеріалами справи.

Суд, визначаючись щодо заяви про поновлення строків звернення до суду, виходить з того, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У справі "Іліан проти Туреччини" Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Тобто, пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для прямого застосування наслідків такого пропуску (залишення без розгляду, повернення), оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причин пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Таким чином, дослідивши вказану заяву, матеріали справи, предмет та підстави позову, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 241-243, 256, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі №640/1106/21 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Іщук І.О.