Справа № 160/11730/20
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засіданняШевченко І.Є.
представника позивача представника відповідача Стрєльнікова Є.А. Борисенка А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, -
Обставини справи: ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17.08.2020 року №1281к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗІІТЛ ГУНП", яким підполковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді догани.
Позовні вимоги мотивовані, зокрема тим, що дисциплінарне стягнення застосовано після спливу граничного строку для його застосовування, відсутні обставин наявності в матеріалах заяви ОСОБА_2 від 01.11.2019р. відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, та відповідністю дій позивача встановленій п.4 ч.3 ст.11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службовій дисципліні.
Ухвалою суду від 29.09.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
03.11.2020 року від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування правової позиці зазначає, що підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача став висновок службового розслідування від 10.08.2020р. за фактом не реєстрації до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події заяву громадянина ОСОБА_2 від 01.11.2019р., внаслідок неналежного контролю за виконанням службових обов`язків підлеглим керівником з боку заступника начальника УБЗПТЛ начальника відділу боротьби у сфері суспільної моралі підполковника поліції ОСОБА_1 . Також у відзиві відповідач викладає заперечення з приводу витрат на правничу допомогу, а також зазначає, що днем виявлення дисциплінарного проступку є день затвердження висновку службового розслідування, а саме 10.08.2020р., внаслідок чого дисциплінарне стягнення застосовано в межах місячного строку визначеного ст.21 Дисциплінарного статуту Національної поліції.
03.12.2020 року засобами поштового зв`язку до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
Ухвалами суду від 16.02.2021р. поновлено пропущений строк звернення до суду, відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Рапортом від 18.07.2020р. начальник УБЗПТЛ ГУНП в Дніпропетровській області підполковник поліції А.Демшевський доповів т.в.о. начальника ГУНП в Дніпропетровській області підполковнику поліції Ю.Небеському про те, що під час проведення позапланового інспектування ГУНП в Дніпропетровській області, що здійснюється на підставі наказу НП України від 13.07.2020 №554, старшим оперуповноваженим в ОВС ДБЗПТЛ НП України підполковником поліції Г.Лебедюком в УБЗПТЛ ГУНП виявлено не зареєстровану до ЖЄО заяву гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 01.11.2019, у якій останній просить відкрити кримінальне провадження та притягнути до кримінальної відповідальності працівників поліції Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, які 06.07.2017 року за місцем його мешкання: АДРЕСА_1 , зловживаючи владою та службовим становищем спричинили йому тілесні ушкодження та сфальсифікували документи для притягнення його до кримінальної відповідальності. Заява надійшла до УБЗПТЛ ГУНП 24.01.2020 за вхідним №13-Д. Також просив за вищевикладеним фактом призначити службове розслідування, проведення якого доручити УБЗПТЛ ГУНП.

Наказом ГУ НП в Дніпропетровській області №1205 від 15.07.2020р. «Про організацію проведення службового розслідування в УБЗПТЛ ГУНП», наказано за фактом не реєстрації до ЖЄО заяви гр. ОСОБА_2 від 01.11.2019р., яка надійшла до УБЗПТЛ ГУНП 24.01.2020 за вхідним №13-Д, призначити службове розслідування.

Листом від 21.07.2020р. вих.№4/3-1384 Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП в Дніпропетровській області направило до начальника Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області матеріали розгляду заяви ОСОБА_2 для реєстрації у ЖЄО та прийняття рішення відповідно до чинного законодавства.

Згідно висновку службового розслідування за фактом не реєстрації до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події заяву громадянина ОСОБА_2 від 01.11.2019р., затвердженого начальником ГУ НП в Дніпропетровській області 10.08.2020р., пропонується:

- факт не реєстрації до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, передбачений Порядком ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, заяви ОСОБА_2 від 01.11.2019р. вважати таким, що знайшов своє підтвердження, у діях окремих поліцейських УБЗПТЛ ГУНП наявність дисциплінарних проступків встановленими, а службове розслідування завершеним;

- за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п.1 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.11 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, що виразилось у неналежному контролі за повнотою прийняття рішень підлеглим особовим складом, під час розгляду заяв та повідомлень громадян, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності підполковник поліції ОСОБА_1 . Ураховуючи наявне дисциплінарне стягнення у виді зауваження, застосоване наказом ГУНП від 19.06.2020 №937к, застосувати до заступника начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП в Дніпропетровській області - начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі підполковника поліції ОСОБА_1 , дисциплінарне стягнення у виді догани.

Також у висновку зазначено наступне:

«У період з 14.07.2020 до 03.08.2020 під час проведення позапланового інспектування ГУНП в Дніпропетровській області, що здійснювалось на підставі наказу НП України від 13.07.2020 №554, старшим оперуповноваженим в ОВС ДБЗПТЛ НП України підполковником поліції ОСОБА_3 в Управлінні БЗПТЛ ГУНП виявлено незареєстровану до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події заяву ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 01.11.2019, у якій він просить відкрити кримінальне провадження та притягнути до кримінальної відповідальності працівників поліції, які 06.07.2017 за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , зловживаючи владою та службовим становищем спричинили йому тілесні ушкодження та сфальсифікували документи для притягнення його до кримінальної відповідальності.

Як з`ясовано, до управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП з відділу документального забезпечення ГУНП за вх. № 13-Д від 24.01.2020 надійшли матеріали звернення ОСОБА_2 щодо спричинення йому тілесних ушкоджень та фальсифікації документів про притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

На той час тимчасово виконуючий обов`язки начальника УБЗПТЛ ГУНП підполковник поліції ОСОБА_4 доручив виконання вищезазначеного матеріалу заступнику начальника УБЗПТЛ ГУНП - начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі підполковника поліції ОСОБА_1 .

У свою чергу, підполковник поліції ОСОБА_1 надав усну вказівку щодо розгляду цього матеріалу заступнику начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі УБЗПТЛ ГУНП капітану поліції ОСОБА_5 , який за результатами розгляду підготував підсумковий документ, де було зазначено, що на виконання вимог доручення про проведення слідчих (розшукових) дій (негласних слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, від 01.07.2017 № 46/1308 та на підставі ухвали Заводського районного суду від 21.06.2017, 06.07.2017 слідчим СВ Кам`янського ВП ГУНП ОСОБА_6 спільно з поліцейськими УБЗПТЛ ГУНП майором поліції ОСОБА_7 та капітаном поліції ОСОБА_8 за місцем мешкання ОСОБА_2 проводився санкціонований обшук, під час якого майор поліції ОСОБА_7 та капітан поліції ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження. За даним фактом згідно з наказом ГУНП від 31.07.2017 № 3180 поліцейськими УБЗТЛ ГУНП було проведене службове розслідування,

Відповідно до висновку вказаного службового розслідування, поліцейські ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження у період проходження служби в Національній поліції України, під час виконання службових обов`язків. Відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС України від 27.12.2002 № 1346, складені акти за фактом отримання 06.07.2017 тілесних ушкоджень майором поліції ОСОБА_7 та капітаном поліції ОСОБА_8 . Копії висновку та матеріали службового розслідування були направлені до СВ Кам`янського ВП ГУНП, для врахування під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001492 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, та до прокуратури Дніпропетровської області для прийняття рішення згідно з вимогами законодавства України відносно ОСОБА_2 .

Відповідно з підсумковим документом, який був погоджений з підполковником поліції Мамикою В.С., було зазначено, що інформація, викладена у зверненні ОСОБА_2 за вх. №13-Д від 24.01.2020, не знайшла свого об`єктивного підтвердження.

Однак, відповідно до вимог п.11 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом ИВС України від 08.02.2019 №100, поліцейський органу (підрозділу) поліції, якому доручено розгляд заяви або повідомлення про іншу подію та прийняття відповідного рішення у межах Закону України «Про звернення громадян» або Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі встановлення в матеріалах відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, невідкладно рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції, або особі, яка виконує його обов`язки. Керівник органу (підрозділу) поліції або особа, яка виконує його обов`язки, доручає уповноваженій службовій особі невідкладно зареєструвати рапорт працівника поліції в ІТС ІПНП (журналі ЄО) та не пізніше 24 годин з моменту реєстрації надіслати зазначені матеріали до органу (підрозділу) поліції для внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

У своїй заяві ОСОБА_2 просить відкрити кримінальне провадження та притягнути до кримінальної відповідальності працівників поліції.

Таким чином, аналізуючи матеріали цього службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що заступником начальника відділу боротьби у сфері суспільної моралі капітаном поліції ОСОБА_5 порушено вимоги п. 1,2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.1 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та п.11 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, тобто вчинено дисциплінарний проступок, який виразився у невжитті відповідних заходів щодо реєстрації заяви ОСОБА_2 до ЖЄО ГУНП.

Зазначене стало можливим унаслідок неналежного контролю за виконанням службових обов`язків підлеглим керівником з боку заступника начальника УБЗПТЛ начальника відділу боротьби у сфері суспільної моралі підполковника поліції ОСОБА_1 ».

Пунктом 2 наказу ГУ НП в Дніпропетровській області №1281к від 17.08.2020р. "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗІІТЛ ГУНП", за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п.1 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.11 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, що виразилось у неналежному контролі за повнотою прийняття рішень підлеглим особовим складом, під час розгляду заяв та повідомлень громадян, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності підполковник поліції ОСОБА_1 . Ураховуючи наявне дисциплінарне стягнення у виді зауваження, застосоване наказом ГУНП від 19.06.2020 №937к, застосувати до заступника начальника управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП в Дніпропетровській області - начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері суспільної моралі підполковника поліції ОСОБА_1 , дисциплінарне стягнення у виді догани.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Закон України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч.1-2 ст.19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Поняття службової дисципліни закріплено ст.1 Дисциплінарного Статуту, де зазначено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частиною 3 ст.1 Дисциплінарного Статуту визначено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський, затверджених Наказ Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 №1179, серед іншого, повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Пунктом 11 розділу ІІ. «Прийняття заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події в органах (підрозділах) поліції» Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України №100 від 08.02.2019р. визначено, що поліцейський органу (підрозділу) поліції, якому доручено розгляд заяви або повідомлення про іншу подію та прийняття відповідного рішення в межах Закону України "Про звернення громадян" або Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі встановлення в матеріалах відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, невідкладно рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки.

Керівник органу (підрозділу) поліції або особа, яка виконує його обов`язки, доручає уповноваженій службовій особі невідкладно зареєструвати рапорт працівника поліції в ІТС ІПНП (журналі ЄО) та не пізніше 24 годин з моменту реєстрації надіслати зазначені матеріали до органу досудового розслідування органу (підрозділу) поліції для внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Згідно зі ст.12 Дисциплінарного Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ст.11 Дисциплінарного Статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Частинами 1-3 ст.13 Дисциплінарного Статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Згідно з ч.1-2, 10 із ст.14 Дисциплінарного статуту, службовим розслідуванням є діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Як зазначалося вище, у висновку про результати службового розслідування за фактом не реєстрації до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події заяву громадянина ОСОБА_2 від 01.11.2019р., зазначено, що у своїй заяві ОСОБА_2 просить відкрити кримінальне провадження та притягнути до кримінальної відповідальності працівників поліції.

Проте, лише після призначення службового розслідування, листом від 21.07.2020р. вих.№4/3-1384 Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП в Дніпропетровській області направило до Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області заяву ОСОБА_2 для реєстрації у ЖЄО та прийняття рішення відповідно до чинного законодавства, що свідчить про наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях поліцейських, з приводу якого призначалося службове розслідування.

Разом з тим, відповідно до положень ст.21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Приймаючи до уваги те, що підсумковий документ, за заявою ОСОБА_2 , погоджений підполковником поліції ОСОБА_1 06.02.2020р., а оскаржуваний наказ винесено 17.08.2020 року, то станом на день винесення оскаржуваного наказу пройшов граничний шестимісячний строк застосування дисциплінарних стягнень, передбачений статтею 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Стосовно інших доводів сторін, які викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, то суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в загальному розмірі 840,80 грн.

Згідно Виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, судовий збір у розмірі 840,80 грн. сплачений згідно документа №1950-Р104-2489-5С2Р від 11.09.2020 року зараховано до спеціального фонду державного бюджету України.

Приймаючи до уваги задоволення позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження здійснених позивачем судових витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 ст.134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст.134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст.139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено з Адвокатським об`єднанням «ТСТ» договір про надання правової допомоги №Ф20-33 від 21.08.2020р.

Згідно пп.4.1 пункту 4 вказаного договору, вартість послуг АО встановлюється сторонами на фіксованому рівні з розрахунку: 2800,00 грн. за одну повну або неповну годину роботи АО, обсяг якої попередньо оцінюється в 3 (три) години роботи (вивчення матеріалів та написання позову 2 години, написання відповіді на відзив 1 година).

Відповідно до пп.2.4 пункту 2 договору, на підтвердження факту надання АО Клієнту правової допомоги відповідно до умов цього Договору складається акт приймання передачі правових послуг і направляється клієнту.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №826/14072/17.

Таким чином, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Враховуючи відсутність акту приймання передачі правових послуг, а також обґрунтування вартості послуг АО на рівні 2800,00 грн. за годину роботи, суд приходить до висновку про відсутність підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8400,00 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 17.08.2020 року №1281к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБЗПТЛ ГУНП", яким підполковника поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді догани.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (вул.Троїцька, буд.20-А, м.Дніпро, 49101; ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20.04.2021 року.

Суддя Д.В. Сидоренко