Справа № 414/743/21
Суддя: Безкровний І. Г.
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Справа № 414/743/21

Провадження № 2-а/414/18/2021

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Безкровного І.Г.,

за участю секретаря с/з Нагорянської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Луганській області молодшого лейтенанта поліції Гончарова Дмитра Володимировича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Головченко Артем Олександрович, звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою інспектора 1 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції Луганської області молодшого лейтенанта поліції Гончарова Д.В., Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову серії ДП18 № 819553 від 31.03.2021 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 850 грн, винесену інспектором поліції Гончаровим Д.В.

В обґрунтування позову зазначається, що відповідно до постанови відповідача 31.03.2021 о 14:24 год. по пр-т. Гвардійський м. Сєвєродонецьк водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом КАМАЗ 53229 з реєстраційним номером НОМЕР_1 із причепом СЗАП 83571 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , номерний знак якого не відповідав ДСТУ 4278:2004, чим порушив п. 2.9 (в) ПДР України.

Проте така постанова, на думку позивача, не відповідає дійсності та вимогам закону.

Так, під час складення постанови позивач оспорив інкриміноване правопорушення та пояснив, що перед виїздом у рейс він перевірив технічний стан автомобіля, а коли поліцейські безпідставно зупинили його і вказали, що на причепі СЗАП 83571 символи номерного знаку НОМЕР_3 мають потертості, на що позивач заперечив та вказав, що номерний знак чітко видно, тобто він не закритий іншими предметами, не забруднений, та дає можливість чітко визначити символи цього номерного знаку на відстані 20 метрів. Разом із цим, поліцейський не погодився із позивачем та виніс постанову з приводу того, що номерний знак на причепі не відповідає вимогам ДСТУ 4278:2004.

Також позивач був позбавлений можливості користуватися частиною наданих законом прав, що є порушенням процесу при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Відповідач не досліджував докази правопорушення, про що свідчить зокрема та обставина, що до постанови будь-які докази не долучені. Також у постанові відсутні докази ознайомлення позивача зі своїми правами та обов`язками. Із винесеної постанови також неможливо ідентифікувати, ким саме вона була складена та в якому місці.

Крім іншого позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 від 17.10.2000, номерний знак причепу відповідає ДСТУ 3650-97 , яке існувало на момент реєстрації причепу. В той же час поліцейський не вказує у постанові, якому саме пункту ДСТУ 4278:2004 не відповідає номерний знак причепу.

Таким чином, позивач просив: 1) скасувати постанову серії ДП18 № 819553 від 31.03.2021 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 850 грн; 2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача судовий збір у розмірі 454 грн.

09.04.2021 судом було відкрите провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 15-16).

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги сторона позивача підтримує повністю.

Відповідач та представник співвідповідача у судове засідання не з`явилися, їх представник ОСОБА_2 надав суду відзив на позов, в якому останній просив суд розглядати справу за його відсутності, а також просив відмовити у задоволенні позову, оскільки номерний знак причепу позивача не відповідав вимогам ДСТУ 4278:2004. У відзиві також зазначається, що під час розгляду справи молодшим лейтенантом поліції Гончаровим Д.В. позивачу було роз`яснено вимоги ст.ст. 10, 63 Конституції України, а також вимоги ст.ст. 268, 307, 308 КУпАП. Під час розгляду справи ОСОБА_1 не заявлялося будь-яких клопотань. До відзиву додано диск із відеозаписами вчиненого правопорушення.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням всі надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ДП18 № 819553 від 31.03.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, водій ОСОБА_1 31.03.2021 о 14:24 год. в м. Сєвєродонецьк по пр-т Гвардійський керував транспортним засобом КАМАЗ 53229 з реєстраційним номером НОМЕР_6 та причепом СЗАП 83571 із реєстраційним номером НОМЕР_3 , номерний знак якого не відповідав ДСТУ 4278:2004, чим порушив п. 2.9 (в) ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим інспектором взводу № 1 роти № 6 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області молодшим лейтенантом поліції Гончаровим Дмитром Володимировичем була винесена вказана постанова, за якою на ОСОБА_1 було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн (а.с. 11, 27).

Як вбачається з п. 2.9 (в) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 категорично заперечує факт вчинення інкримінованого йому порушення правил дорожнього руху, стверджуючи, що перед виїздом у рейс він перевірив технічний стан автомобіля, номерний знак причепу НОМЕР_7 чітко видно, він не закритий іншими предметами, не забруднений та не пошкоджений, що дає можливість визначити символи номерного знаку на причепі на відстані 20 метрів. Також позивач зазначає, що протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 01158-01283-20 від 27.11.2020 причеп СЗАП 83571 з номерним знаком НОМЕР_2 після технічного контролю визнано технічно справним (а.с. 14).

У той же час представник відповідачів, заперечуючи проти позову, надав суду DVD-R диск із відеозаписами з місця правопорушення (а.с. 26), з яких вбачається, що працівник поліції ОСОБА_3 після зупинки позивача повідомив йому, що номерний знак причепа потертий, а через деякий час вже вказав ОСОБА_1 , що номерний знак взагалі стертий. При цьому вимоги до номерних знаків щодо потертості, про які зазначав відповідач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у ДСТУ 4278:2004 взагалі відсутні, та водночас наявні на номерному знаку причепу потертості, на які вказує працівник патрульної поліції ОСОБА_3 , жодним чином не перешкоджають можливості чітко визначити символи номерного знаку, в тому числі на відстані. Більше того, ДСТУ 4278:2004, на які відповідач ОСОБА_3 посилається у своїй постанові, є застарілими, оскільки були замінені ДСТУ 4278:2006, а останні згодом - ДСТУ 4278:2012.

Також із досліджених відеозаписів вбачається, що після завершення розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача працівником поліції Гончаровим Д.В. були оголошені два взаємовиключні рішення - останній оголосив про закриття справи «стосовно номерного знаку», після чого наклав на позивача адміністративне стягнення, зазначивши, що притягає позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Крім того, зміст постанови відповідача не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП в частині опису обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, позаяк у постанові не вказано, у чому саме полягала невідповідність номерного знаку причепу до автомобіля, яким керував позивач, вимогам ДСТУ 4278:2004 (внаслідок чого суд для встановлення його винуватості має вдаватися до припущень стосовно наявності складу правопорушення, що є недопустимим), а також у постанові відсутнє посилання на конкретний пункт ДСТУ 4278:2004, що визначає конкретну вимогу до номерного знаку, яка не була дотримана в даному випадку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 3 та ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ зазначає, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008).

У той же час у ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки позивач категорично заперечував порушення ним п. 2.9 (в) ПДР України, і фактично будь-яких доказів вчинення останнім відповідного адміністративного правопорушення відповідачами не надано, у той час як доказування (а так само обвинувачення) не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що відповідачами не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній обставини належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 72 КАС України не підтверджені.

Суд також зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - працівником поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а, який суд першої інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України.

У той же час суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що він був позбавлений можливості користуватися частиною передбачених законом прав, оскільки позивач у своєму позові чітко не зазначив, якими саме правами він був позбавлений можливості користуватися, а також яким чином відповідач ОСОБА_3 перешкоджав йому у реалізації цих прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки відповідачами не було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, у зв`язку з чим вважає суд за необхідне скасувати оскаржувану постанову та закрити відповідну справу про адміністративне правопорушення, що з огляду на положення ч. 2 ст. 9 та ч. 3 ст. 286 КАС України буде належним та ефективним способом захисту прав позивача.

Крім того, позивач просив суд стягнути на його користь судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 454 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судом встановлено, що під час звернення з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 454 грн, що підтверджується відповідною квитанцією № 2257 від 08.04.2021, доданою до позову (а.с. 2).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, понесені та доведені позивачем судові витрати, які складаються зі сплати ним судового збору у розмірі 454 грн, суд вважає за необхідне стягнути на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, яке є співвідповідачем у справі, і посадовою особою якого була винесена оскаржена позивачем постанова.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 14, 16, 72-77, 79, 132, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Луганській області молодшого лейтенанта поліції Гончарова Дмитра Володимировича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити повністю.

Скасувати постанову інспектора 1 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Луганській області молодшого лейтенанта поліції Гончарова Дмитра Володимировича серії ДП18 № 819553 від 31.03.2021 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 850 грн, а відповідну справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотирьохсот п`ятдесяти чотирьох) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів із дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом десяти днів із дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ; місце проживання АДРЕСА_1 ).

Відповідач: інспектор 1 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Луганській області молодший лейтенант поліції Гончаров Дмитро Володимирович (місцезнаходження: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8).

Співвідповідач: Департамент патрульної поліції (іден. код 40108646; місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3)

Суддя І.Г. Безкровний