Справа № 826/2997/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2021-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2997/18 Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря: Яковіна Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного музею історії України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом Національного музею історії України, ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволіна Михайла Юрійовича, треті особи: Релігійнальна організація «Релігійна громада Української православної Церкви Десятинний храм Різдва Пресвятої Богородиці у Шевченківському районі м. Києва», Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Міністерство культури України про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Національний музей історії України із позовною заявою до Міністерства юстиції України та Державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволіна Михайла Юрійовича, у якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 24 липня 2013 року індексний номер 4268791.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 березня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

02 травня 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволіна Михайла Юрійовича, у якій просив суд визнати протиправним та скасувати запис про право власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, номер запису про право власності: 1788799) державний реєстратор - Сіволін М.Ю., підстава - рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2012 року на нежитлову будівлю (літ. «Р»), каплиця, загальною площею 133,2 кв.м., по вул. Володимирська, 2 , власник: Релігійна громада Української православної Церкви Десятинний храм Різдва Пресвятої Богородиці у Шевченківському районі м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року об`єднано в одне провадження адміністративні справи №826/2997/18 та №826/6981/18 та присвоєно загальний №826/2997/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року закрито провадження в адміністративній справі за позовом Національного музею історії України, ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволіна Михайла Юрійовича, за участю третіх осіб: Релігійної організації «Релігійна громада Української православної Церкви Десятинний храм Різдва Пресвятої Богородиці у Шевченківському районі м. Києва», Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Міністерства культури України про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Національний музей історії України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не вірно застосовано норми процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сиволіним М.Ю. 24.07.2013 за релігійною громадою зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (літ. «Р»), каплицю, загальною площею 133,2 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 2 (запис про право власності 1788799).

Підставою для внесення державним реєстратором запису про право власності на це нерухоме майно є рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2012 у справі № 2-10218/11.

Однак, зазначеним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2012 за релігійною громадою було визнано право власності на малу архітектурну форму - каплицю церкву Десятинного Храму Пресвятої Богородиці, яка складається з трьох зблокованих кіосків по 20 кв. метрів кожний, загальною площею 60 кв. метрів, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 2.

Тобто характеристики об`єкта права власності та, власне, його вид, що зазначені у рішенні суду та у записі, який міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не співпадають.

А саме: судом за релігійною громадою визнано право власності на малу архітектурну форму, натомість зареєстровано право власності на нерухоме майно; площа об`єктів не співпадає - зареєстровано об`єкт, площа якого в двічі перевищує площу, зазначену у рішенні суду; адреса об`єктів також різна.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у відповідній редакції), до малих архітектурних форм віднесені невеликі споруди декоративного, допоміжного чи іншого призначення, що використовується для покращення естетичного вигляду громадських місць і міських об`єктів, організації простору та доповнює композицію будинків, будівель, їх комплексів.

Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Держстандарту України від 17.08.2000 р. № 507, надано визначення терміну будівля, їх перелік та класифікацію. Відповідно до даного класифікатора, мала архітектурна форма не відноситься до будівель, а відповідно не підлягає державній реєстрації прав.

Станом на час проведення реєстраційних дій (24.07.2013) процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), а також перелік документів, необхідних для її проведення, визначав Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703.

Відповідно до абз. 7 п.4 Порядку № 703, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення.

Аналогічна норма міститься й у п.4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в чинній на даний час редакції.

Таким чином, право релігійної громади на об`єкт (малу архітектурну форму), який був визнаний його власністю рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2012 у справі № 2-10218/11, взагалі не підлягало державній реєстрації, як на час його виникнення, так і на сьогодні.

Тобто, підставою звернення до суду з цими позовами стало, на думку позивачів, порушення державним реєстратором приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. №703.

Таким чином, предметом спору у цій справі є виключно незаконність дій державного реєстратора, які випливають із владних функцій посадової особи, наділеної відповідними повноваженнями публічного органу, що свідчить про належність такого спору до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в ухвалі суду від 26 лютого 2021 року, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно із ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 312, 315, 320, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного музею історії України - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.

Повний текст постанови виготовлено - 19 квітня 2021 року.