Справа № 120/796/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2021-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 квітня 2021 р. Справа № 120/796/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Якушинецької сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивачка ) до Якушинецької сільської ради (далі - відповідач). У позовній заяві позивачка просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення 47 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради № 567 від 21.08.2020 «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 »;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки на території Якушинецької об`єднаної територіальної громади, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту, кадастровий номер :05:001:0065 (землі запасу), із врахуванням правової оцінки суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що в липні 2020 звернулася до відповідача із колективним клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на кожного, площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Майдан Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер :05:001:0065 (землі запасу).

Рішенням відповідача від 21.08.2020 № 567 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку із тим, що земельна ділянка за кадастровим номером :05:001:0065 зарезервована як земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби.

Не погоджуючись із рішенням, позивачка звернулася до суду, оскільки, на її думку, відповідачем порушено ст. 118 Земельного кодексу України, якою передбачено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення документації.

Ухвалою від 08.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-ти денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України.

Також витребувано за ініціативою суду у відповідача належним чином засвідчені копії клопотання ОСОБА_1 із додатками до нього та рішення Якушинецької сільської ради 47 сесії 7 скликання від 21.08.2020 № 567 про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із документами, що стали підставою для його прийняття.

17.03.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0065 загальною площею 16,3 га, частину якої бажає отримати позивачка у власність, знаходиться в зоні СВ-1.2, яка призначається для територій багаторічних насаджень, сіножатей та пасовищ господарських шляхів і прогонів, тобто відведення її у власність для ведення особистого селянського господарства суперечить нормам встановленим наявної містобудівної документації.

Окрім того, відповідач вказує, що враховуючи те що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у комунальну власність для потреб територіальної громади Майданської сільської ради (створення громадських пасовищ) із земель державної власності затверджений не був, земельна ділянка залишилась з цільовим призначенням 16.00 "Землі запасу". Відповідач планує розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 16,3 га кадастровий номер :05:001:0065, цільове призначення якої зміниться та внести відповідні зміни до даних Державного земельного кадастру з цільовим призначенням земельної ділянки 18.00 "Землі загального користування - громадські пасовища". Як зазначає відповідач, вказане питання включено до порядку денного чергової 5 сесії 8 скликання Якушинецької сільської ради засідання якої планується на 12.03.2021.

З огляду на зазначене відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

01.04.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка вказує, що викладені у відзиві факти не спростовують заявлених позовних вимог, а фактично носять інформаційний характер та підтверджують викладені у позові обставини справи.

Позивачка зазначила, що відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка за кадастровим номером :05:001:0065 має цільове призначення - 16.00 землі запасу, при цьому категорія землі відноситься до землі сільськогосподарського призначення.

07.04.2021 відповідачем подано клопотання про розгляд справи без його участі та заперечення на адміністративний позов.

Обґрунтовуючи заперечення відповідач зазначає, що 12.03.2021 Якушинецькою сільською радою було прийнято рішення № 211 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок цільове призначення яких змінюється на землі пасовищ на території Якушинецької сільської ради». Вказане рішення надає дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок загальною площею 52,4 га з цільового призначення землі запасу (код КВЦПЗ 16.00) на землі загального користування (код КВЦПЗ 18.00).

Враховуючи викладене відповідач вважає, що при прийнятті рішення про відмову в наданні відповідного дозволу діяв в межах чинного законодавства, адже у відповідності до п. «а» ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

12.04.2021 на адресу суду від позивачки надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою від 14.04.2021 заяву позивачки про забезпечення позову повернуто без розгляду.

15.04.2021 на адресу суду від позивачки повторно надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою від 19.04.2021 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Суд дослідивши заяви по суті справи подані сторонами та оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.

В липні 2020 позивачка звернулася до відповідача із колективним клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на кожного, площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Майдан Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер :05:001:0065 (землі запасу). До клопотання додано копії паспорту, ідентифікаційного коду та графічні матеріали (а.с.32-35).

Рішенням відповідача від 21.08.2020 № 567 відмовлено у наданні дозволу у зв`язку із тим, що на графічних матеріалах доданих до заяви, зазначена земельна ділянка кадастровий номер :05:001:0065 яка на підставі рішення 27 сесії 7 скликання від 01.03.2019 "Про порядок використання земель сільськогосподарського призначення переданих з державної у комунальну власність", зарезервована для сінокосіння та випасання худоби (а.с.36).

Вважаючи рішення відповідача № 567 від 21.08.2020 протиправним, позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Cуб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у ч. 1 ст. 19 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, відповідно до яких зокрема належать землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу положень п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Зокрема, ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція із цього приводу неодноразово була висловлена Верховним Судом у своїх постановах від 25.02.2020 по справі за № 723/1964/14-а, від 15.04.2020 по справі за № 638/15764/17, від 15.04.2020 по справі за № 638/15764/17, від 22.04.2020 по справі за № 818/1707/16 та від 14.05.2020 по справі за № 360/536/17-а.

Разом із тим судом встановлено, що відповідач відмовляючи позивачці у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою виходив із того, що бажана для позивачки земельна ділянка "зарезервована для сінокосіння та випасання худоби".

Визначаючись з приводу правомірності такої відмови, суд першочергово звертає увагу на положення частини 7 статті 118 ЗК України, якими визначено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу.

Проте, резервування земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби не є тією обставиною, що визначена вищевказаною нормою земельного законодавства як підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації.

Більше того, норми ЗК України не передбачають такого правового режиму земельної ділянки як її "резервування" у певному виді використання. Стверджуване відповідачем резервування спірної земельної ділянки, а в дійсності надання дозволу на розроблення документації із землеустрою з метою зміни виду цільового використання земельної ділянки, не змінює правовий режим землі та не є перешкодою для надання позивачці бажаного для неї дозволу.

При цьому, із відомостей Публічно кадастрової карти України встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :05:001:0065, щодо якої позивачка заявила клопотання про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо її поділу та об`єднання, за цільовим призначенням відноситься до: "16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам)". В той же час, будь-яких доказів та інформації щодо рішень органу місцевого самоврядування про створення пасовища на такій земельній ділянці, прийняття в комунальну власність земельної ділянки громадського пасовища та відомостей про реєстрацію права на таке пасовище відповідачем не надано.

До того ж, рішенням від 12.03.2021 № 211, на яке відповідач зіслався у запереченнях, органом місцевого самоврядування лише надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий № :05:001:0065 для створення на ній громадських пасовищ. Тому, на момент прийняття оскаржуваного рішення від 21.08.2020, у відповідача були відсутні підстави вважати, що земельна ділянка із кадастровим № :05:001:0065 відносилась до земель пасовища.

За наведених вище обставин суд доходить висновку, що ті підстави відмови у наданні позивачці дозволу на виготовлення документації із землеустрою, які визначені відповідачем у оскаржуваному рішенні, не ґрунтуються на положеннях земельного законодавства, а тому рішення відповідача № 567 від 21.08.2020 є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, то суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення із наступних мотивів.

Згідно ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Наслідком скасування неправомірного рішення відповідача від 21.08.2020 № 567 є необхідність повторного розгляду земельного питання із яким звернулась позивачка.

Тому, відповідача слід зобов`язати повторно розглянути клопотання позивачки про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки на території Якушинецької об`єднаної територіальної громади, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту, кадастровий номер :05:001:0065 (землі запасу) та прийняти мотивоване рішення із оцінкою усіх істотних обставин, які у відповідності із ст. 118 ЗК України, мають значення при вирішенні питання про надання чи відмові у наданні бажаного для позивачки дозволу.

Перевіривши доводи учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд доходить до висновку, що заявлений позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, сплачений позивачкою судовий збір у сумі 908,00 грн. підлягає стягненню в її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення 47 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради № 567 від 21.08.2020 "Про розгляд клопотання ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Якушинецьку сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки на території Якушинецької об`єднаної територіальної громади, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту, кадастровий номер :05:001:0065 (землі запасу), із урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Якушинецької сільської ради сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Якушинецька сільська рада (вул. Новоселів, 1, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, 23222, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович