Справа № 320/7216/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року № 320/7216/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ГУ ДПС у Київській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-295704-50/2820 від 09.06.2020, винесену ГУ ДПС у Київській на суму 29293 (двадцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто три) грн. 44 коп.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 позовну заяву залишено без руху.

До суду 14.09.2020 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Позов мотивовано відсутністю підстав для сплати позивачем, як фізичною особою-підприємцем, єдиного внеску, оскільки вона стверджує, що на момент виникнення спірних правовідносин не була та не є офіційно зареєстрованим суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем (в т.ч. роботодавцем відносно інших фізичних осіб) та/або самозайнятою особою в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Стверджує, що в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо неї, як фізичної особи-підприємця.

Позивач вважає, що відсутність офіційного підтвердження у суб`єкта права статусу фізичної особи-підприємця шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі такого суб`єкта права у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

На думку позивача оскаржувана вимога є безпідставною та необґрунтованою, такою, що не базуються на нормах чинного законодавства України та фактичних матеріалах справи, складеною контролюючим органом з перевищенням повноважень та не у спосіб, закріплений в Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та підлягає скасуванню.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував. Зазначив, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 01.09.2017, номер запису про проведення державної реєстрації №0038298. Вказав, що лише 18.06.2020 державним реєстратором припинено державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 .

Також, відповідачем у відзиві зауважено на змінах у 2017 році законодавства щодо адміністрування єдиного соціального внеску, згідно яких позивач, як фізична особа-підприємець, зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від отримання нею доходу (прибутку) від здійснення підприємницької діяльності.

Позивач про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, у судове засідання призначене на 01.12.2020 не з`явився та/або явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Протокольною ухвалою від 01.12.2020, керуючись ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи проводити у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом згідно з даними інтегрованих карток платника податків позивача по єдиному соціальному внеску станом на 31.05.2020 автоматично здійсненні наступні нарахування:

- ЄСВ за 2017 рік - 704 грн. х 12 = 8448 грн., сплачено 0 гри., сума боргу склала 8448,00 грн.;

- ЄСВ за І квартал 2018 (граничний термін сплати 19.04.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 10905,18 грн.;

- ЄСВ за ІІ квартал 2018 (граничний термін сплати 19.07.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 13362,36 грн.;

- ЄСВ за III квартал 2018 (граничний термін сплати 19.10.2018) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 15819,54 грн.;

- ЄСВ за IV квартал 2018 (граничний термін сплати 21.01.2019) - 819,06 грн. х 3 = 2457,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 18276,72 грн.;

- ЄСВ за І квартал 2019 (граничний термін сплати 19.04.2019) - 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн., сума боргу склала 21030,90 грн.;

- ЄСВ за ІІ квартал 2019 (граничний-термін сплати 19.07.2019) - 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 23785,08 грн.;

- ЄСВ за ІІІ квартал 2019 (граничний термін сплати 19.10.2019) - 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 26539,26 грн.;

- ЄСВ IV квартал 2019 (граничний термін сплати 21.01.2020) - 918,06 грн. х 3 = 2754,18 грн., сплачено 0 грн., сума боргу склала 29293,44 грн.

Відтак станом на 31.05.2020 у позивача обліковувалась заборгованість по єдиному соціальному внеску в розмірі 29293,44 грн.

В подальшому, у зв`язку і наявністю в ІКПП позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ та відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.06.2020 №Ф-295704-50/2820 на суму 29293,44 грн.

Позивач не погоджуючись із спірною вимогою оскаржила її в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.

Рішенням ДПС України від 20.07.2020 №23050/6/99-00-06-03-01-06, яким скаргу залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.06.2020 №Ф-295704-50/2820 на суму 29293,44 грн. - без змін.

Не погоджуючись із оскаржуваною вимогою, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, далі по тексту - Закон №2464-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 1); застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3).

Згідно із ст. 2 Закону №2464 дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як вбачається з аналізу вказаних положень Закону №2464-VI, основною метою збору єдиного внеску є забезпечення захисту права застрахованої особи на отримання страхових виплат у випадках, передбачених законодавством. При цьому, фізична особа може сплачувати єдиний внесок самостійно або за неї може сплачуватись єдиний внесок у випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є, фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) (абз. 3 п. 1); фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4).

Відповідно до абзаців 1 та 2 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Частиною 4 ст. 8 Закону №2464-VI визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З 01.01.2017 набув чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону №2464-VI.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI (в редакції Закону №1774-VIII), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (абзац перший). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз. 2).

Отже, Законом №2464-VI встановлено обов`язок фізичної особи-підприємця, що перебуває на загальній системі оподаткування, сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначено Законом №2464-VI і не залежить від подання чи неподання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом.

Як встановлено судом, відповідно до даних інтегрованої картки платника по єдиному внеску, у позивача обліковувалась заборгованість в розмірі 29293,44 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (абз. 1). Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею (абз. 4). У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (абз. 5).

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція №449).

Розділом ІV Інструкції №449 встановлено, зокрема, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах , визначених розділом VII цієї Інструкції (абзац 2 пункту 2). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму, що перевищує 10 гривень (абзац 10 пункту 3). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (абзац 1 пункту 4).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

У зв`язку з наявністю у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску, відповідачем сформована оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки).

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-VI (далі - Закон №755-VI), вбачається, що даний закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону № 755-VI:

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - витяг) - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначенні у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі;

- державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу-підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом;

- Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону №755-VI державна реєстрація базується, серед іншого, на принципах обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та державної реєстрації за заявницьким принципом.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону №755-VI єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Перелік відомостей про суб`єктів господарювання (в т.ч. стосовно фізичних осіб-підприємців), що обов`язково міститься в Реєстрі, вказано у ст. 8 Закону №755-VI.

Суд зазначає, що відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно із ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 ст. 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови держаної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

За порушення порядку провадження господарської діяльності, у тому числі здійснення діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 №8073-Х передбачена відповідальність.

Зокрема, відповідно до вищевказаної статті Кодексу про адміністративні правопорушення за проведення господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, передбачено накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 17000 до 34000 грн.) з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Таким чином, в Україні встановлено режим обов`язкової державної реєстрації суб`єктів господарювання у спеціально створеному з цією метою Реєстрі заявочним принципом (тобто шляхом добровільного та самостійного подання такими суб`єктами заяв про проведення реєстрації до спеціально уповноважених органів). При цьому, в разі не проведення державної реєстрації такий суб`єкт права не має права займатись підприємницькою діяльністю, а за заняття нею в порушення вказаних норм законодавства встановлена юридична відповідальність.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 5 Закону № 2464-VI облік осіб, зазначених у п.п. 1, 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у п.п. 1, 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Платникам єдиного внеску, зазначеним у п.п. 1, 4, 5, 5-1 та 15 ч. 1 ст. 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону №2464-VI у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за погодженням з Пенсійним фондом безоплатно надсилається повідомлення про взяття їх на облік.

Частиною 4 ст. 5 Закону №2464-VI передбачено, що обов`язки платників єдиного внеску виникають:

- у осіб, зазначених в абз. 2, 3, 5 та 7 п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону № 755;

- у осіб, зазначених в абз. 4, 6 та 7 п. 1, п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин позивач не була та не є офіційно зареєстрованим суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем (в т.ч. роботодавцем відносно інших фізичних осіб) та/або самозайнятою особою в розумінні Закону №755-VI та Закону №2464-VI.

Зокрема, про це свідчить інформація про ОСОБА_1 із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформована на офіційному веб-порталі Міністерства юстиції України (https://usr.miniust.gov.ua/content/free-search) за РНОКПП НОМЕР_1 , а також відповідний витяг з Реєстру, копія якого наявна в матеріалах справи.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась 21.07.2020 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області за інформацією про підстави включення позивача як фізичної особи-підприємця до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Листом від 06.08.2020 №А-1891 Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області повідомлено позивача, що 13.08.2008 державний реєстратор Лещенко А.В. зробив запис про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) помилково, та 14.08.2008 проведено реєстраційну дію щодо виправлення помилки, а саме змінено РНОКПП НОМЕР_1 на РНОКПП НОМЕР_2 , а також змінено прізвище, ім`я, по-батькові з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 .

Крім того, матеріали справи не містять жодних документальних доказів, а відповідач не наводить будь-яких належних та достовірних аргументів на підтвердження того, що позивачка до моменту винесення спірної вимоги мала статус фізичної особи-підприємця або самозайнятої особи, і була платником ЄСВ в розумінні ст. 4 Закону №2464. Відповідачем не наводяться докази того, що ОСОБА_1 до моменту винесення спірної вимоги отримувала підприємницький дохід, звітувала про нього до контролюючого органу та сплачувала відповідні податки і збори, визначені чинним законодавством.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що дії Головного управління ДПС у Київській області з нарахування ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного внеску є протиправними та такими що суперечать вимогам чинного законодавства.

За таких обставин суд вважає, що відповідачем протиправно винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-295704-50/2820 від 09.06.2020 на суму 23239,44 грн., тому її слід скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (квитанція від 13.08.2020 №21), відтак на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-295704-50/2820 від 09.06.2020, винесене Головним управління Державної податкової служби у Київській на суму 29293 (двадцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто три) грн. 44 коп.

3. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.