Справа № 420/999/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/999/21
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Іскрова Олега Вікторовича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИЛА:

22 січня 2021 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про державну реєстрацію, індексний номер: 38225523 від 20.11.2017 року про державну реєстрацію змін до розділу на об`єкт нерухомого майна за № 101, яким зареєстровано зміни до права власності за № 21929194 на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 привести самочинно реконструйований об`єкт у відповідність до свідоцтва № НОМЕР_1 від 17.08.2017 року за власний рахунок.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року позовну заяву управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії повернути позивачеві, роз`яснивши, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Не погоджуючись з таким рішенням, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для розгляду до суду першої інстанції. Доводами апеляційної скарги зазначено, що позов не пов`язаний з вирішенням питання щодо майнового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізував у спірних правовідносинах надані йому управлінські функції. Також, апелянт зазначає, що вперше звернулись до суду з цим позовом в межах встановлених строків. Разом з тим апелянт вказує, що законодавством не передбачено строки щодо звернення до суду в порядку адміністративного судочинства за результатом закриття провадження в цивільній справі, а також в ухвалі суду про закриття провадження не було вказано протягом якого строку слід звернутись до адміністративного суду. Також, апелянт посилається на впровадження карантиних обмежень, що перешкоджали зверненню до суду, зокрема, у період з 22.10.2020 р. по 19.11.2020 р. та у період з 11.11.2020 р. по 27.11.2020 р. головні спеціалісти відділу правового забезпечення були тимчасово непрацездатними, що в свою чергу призвело до завантаженості та збільшення об`ємів роботи відділу правового забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що відсутність в ухвалі Суворовського районного суду м.Одеса від 15.04.2020 р. вказівки на строк звернення до адміністративного суду з відповідним позовом та дія карантиних мір, не може бути виправданням для суб`єкта владних повноважень порушення встановлених законом строків та бути поважною причиною для їх поновлення, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2018 р. апелянтом проведено позапланову перевірку щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті реконструкції виробничих та адміністративно-побутових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , де було встановлено порушення Відповідачем 1 ч. 1 ст. 34 та абз. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Закону України «Про архітектурну діяльність», про що складено Акт та протоколи.

18.09.2018 р. винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної та архітектурної діяльності із визначенням строку для добровільного виконання припису до 17.11.2018 р.

У лютому 2019 р. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради в порядку цивільного судочинства звернувся з відповідним позовом до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/3104/19 від 26.02.2019 р. цивільну справу передано до Суворовського районного суду м. Одеси для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по справі №522/3104/19 від 25.04.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/1469/19 від 06.04.2020 р. об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовною заявою Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до Державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова О. В., ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до розділу на об`єкт нерухомого майна з цивільною справою №522/3104/19 за позовною заявою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова О. В. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання вчинити певні дії, надавши вказаному провадженню №523/1469/19.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/1469/19 від 15.04.2020 р. провадження по справі закрито у зв`язку із неналежністю розгляду спору в порядку цивільного судочинства.

Зазначену вище ухвалу суду про закриття провадження у справі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради отримало 29.07.2020 р., що не заперечується апелянтом.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача стосовно не звернення Одеською місцевою прокуратурою №4 з відповідним адміністративним позовом до суду в інтересах Держави в особі Міністерства юстиції України та управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не свідчить про те, що позивач був позбавлений права самостійно своєчасно звернутись до суду з даною позовною заявою, оскільки право позивача на звернення до суду жодним чином не залежить від факту звернення Одеською місцевою прокуратурою №4 з аналогічним позовом.

Також щодо посилань позивача на введенням на території України з 12.03.2020 року карантину та положеннями п.3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в первісній редакції та в редакції Закону № 731-IX від 18.06.2020 року, суд зазначив, що первісна редакція вказаного пункту втратила чинність 17.07.2020 року, тобто до отримання позивачем ухвали Суворовського районного суду м.Одеса по справі №523/1469/19 від 15 квітня 2020 року.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 цієї статті, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли сторона дізналася про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінці, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду.

Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У зазначеній справі встановлено, що апелянт Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради вперше в порядку цивільного судочинства звернувся до Приморського районного суду м. Одеси 22.02.2019 року.

Однак, 15 квітня 2020 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси провадження у справі було закрито у зв`язку із неналежністю розгляду спору в порядку цивільного судочинства.

Після закриття провадження у справі у зв`язку із неналежністю розгляду спору в порядку цивільного судочинства Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у січні 2021 року звернувся з до суду з цим позовом.

Судова колегія зазначає, що після закриття провадження у справі з підстав неналежності розглядати такий спір за правилами цивільного провадження особа має право звернутись з новом позовом в рамках адміністративного судочинства, проте з дотриманням строків звернення до суду

Визнання причин пропуску строку звернення до суду з позовом після закриття провадження у цивільній справі залежить від поведінки позивача щодо користування своїми процесуальними правами.

У цій справі судом встановлено, що ухвалу суду про закриття провадження у справі ухвалено 15.04.2020 р, копію цієї ухвали суду отримано заявником 29.07.2020 р., проте позовну заяву у цій справі подано 22.01.2021 р., тобто майже через 6 місяців після моменту коли особа дізналась про наявність цієї ухвали.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом у цій справі через майже 6 місяців після отримання ухвали про закриття провадження у цивільній справі, позивачем пропущено строк звернення до суду та причини зазначені у позові та у апеляційній скарзі є неповажними.

Вірним є висновок суду першої інстанції щодо не поважності причин пропуску строку звернення до суду доводи позивача стосовно не звернення Одеською місцевою прокуратурою №4 з відповідним адміністративним позовом до суду в інтересах Держави в особі Міністерства юстиції України та управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, оскільки зазначене не свідчить про те, що позивач був позбавлений права самостійно своєчасно звернутись до суду з даною позовною заявою, оскільки право позивача на звернення до суду жодним чином не залежить від факту звернення Одеською місцевою прокуратурою №4 з аналогічним позовом.

Також, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що пропуск строку зумовлений впровадження карантиних обмежень, що перешкоджали зверненню до суду, зокрема, у період з 22.10.2020 р. по 19.11.2020 р. та у період з 11.11.2020 р. по 27.11.2020 р. головні спеціалісти відділу правового забезпечення були тимчасово непрацездатними, що в свою чергу призвело до завантаженості та збільшення об`ємів роботи відділу правового забезпечення.

Відповідно до п.3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 169 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Зміни у наведені положення адміністративного процесуального законодавства внесені Законом України від 18.06.2020 року №731-IX, відповідно до п.2 Розділу ІІ якого процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" N 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 року №731-IX опубліковано 16.07.2020 року у виданнях "Голос України" за №119-120 та "Урядовий кур`єр" за №135 та набрав чинності 17.07.2020 року, а отже передбачений Законом 20-денний строк завершений 06.08.2020 року.

З урахуванням вищенаведених правил КАС України та Закону України від 18.06.2020 р. №731-IX на момент подання позовної такий строк може бути продовженим за клопотанням особи, яка звернулась до суду з позовом, з одночасним наведенням причин неможливості вчинити певні процесуальні дії, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Проте апелянтом до суду першої інстанції ззвертаючись з позовом та клопотанням про поновлення строку доказів в підтвердження поважності причин неможливості подати позовну заяву у строк, визначений законом, до суду не було надано.

Зазначений апелянтом в апеляційній скарзі період часу з 22.10.2020 р. по 19.11.2020 р. та з 11.11.2020 р. по 27.11.2020 р. коли головні спеціалісти відділу правового забезпечення були тимчасово непрацездатними, судом не враховується оскільки такі доводи не були заявлені до суду першої інстанції, також апелянтом не надано жодних доказів в підтвердження таких доводів, та проміжок часу , в який Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, яке є державним органом не зверталось до суду з позовом є значно більшим, ніж зазначений позивачем час тимчасової непрацездатності відділу.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками (рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. ЗО рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.08.2013, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та ІІІереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п. 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, заявник зобов`язаний демонструвати свою готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи та утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у її розгляді, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури судового розгляду.

Таким чином, визначивши вказані Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду неповажними, судом першої інстанції вірно у відповідності до ч.2 ст.123 КАС України повернуто позовну заяву.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про непогодження з висновком суду про те, що позивач будучи позбавлений повноважень щодо звернення до суду з позовами про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, про що він самостійно зазначає у вищевказаній заяві, в той же час подав 22 січня 2021 року даний адміністративний позов з такими позовними вимогами, оскільки зазначені висновки суду не були підставою для повернення позовної заяви.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам процесуального права, тому скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 123, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець