Справа № 260/579/21
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2021-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Ужгород№ 260/579/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Ватлін Т.В.

за участі представників

позивача: Волосенко В.І.

відповідача: Гаврішко П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16 квітня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 20 квітня 2021 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області), яким просить: визнати діяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області щодо рішення про відмову в перерахунку пенсії № 485/230 від 02 лютого 2021 року, не законною; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області вчинити певні дії - призначити пенсію за вибором особи на підставі статей 81 та 86 Закону України «Про прокуратуру» з 01 січня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 грудня 2020 року позивач подав письмову заяву відповідачу з вимогою перевести його на пенсію прокурора з 01 січня 2021 року. Однак, ГУ ПФУ в Закарпатській області приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії № 485/230 від 02.02.2021 року не керувався Законами України «Про прокуратуру», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус та соціальні гарантії особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», «Про звернення громадян», ні належними документами, які позивач надав 14 січня та 01 лютого 2021 року. Позивач вважає, що ГУ ПФУ в Закарпатській області приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії порушив його права та Конституцію України.

Ухвалою судді від 24.02.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Витребувано від ГУ ПФУ в Закарпатській області матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого не визнає позовні вимоги в повному обсязі зважаючи на те, що на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача від 27.01.2021 року та поданих до неї документів було прийнято рішення №485/230 від 02.02.2021 року про відмову у переведенні на пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру». Звертає увагу, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» як загального стажу і «стажу роботи на прокурорських посадах» як спеціального стажу лише на визначених законом посадах. При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах, тобто до спеціального стажу, і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на посадах в органах прокуратури. З огляду на наведене, до стажу роботи на посадах прокурорів, можна зарахувати лише період з 26.06.1980 року по 05.02,1990 року на посаді слідчого військової прокуратури, який становить 9 років 7 місяців, замість необхідних 15 років. Таким чином, відповідач вважає, що наявний стаж роботи ОСОБА_1 є недостатнім для призначення пенсії згідно з Законом України «Про прокуратуру».

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Закарпатській області, як одержувач пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

17.12.2020 року позивачем засобами поштового зв`язку до ГУ ПФУ в Закарпатській області надіслано письмову заяву від 17.12.2020 року, в якій просив здійснити перехід з пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Дану заяву було розглянуто і надано відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян». Позивачу було роз`яснено, що відповідно до ч. 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Порядком № 22-1 подання заяви про переведення з одного виду пенсії на інший поштовим зв`язком, не передбачено. Зважаючи на вищевикладене, для подання заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, позивачу було рекомендовано особисто звернутися з паспортом, ідентифікаційним кодом та усіма необхідними документами до Мукачівського відділу обслуговування громадян.

27.01.2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою встановленого зразка № 485, про переведення з пенсії призначеної відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

До заяви № 485 від 27.01.2021 року позивачем було додано: копію паспорта, ідентифікаційного коду, трудову книжку, військовий квиток, довідку за формою ОК-5 про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення, довідку про заробітну плату № 21-12 вих 21 від 19.01.2021 року, посвідчення інваліда війни.

02.02.2021 року ГУ ПФУ в Закарпатській області було розглянуто заяву позивача від 27.01.2021 року та додані до неї документи, за результатами чого було прийнято рішення № 485/230 від 02.02.2021 року про відмову у переведенні на пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

11.10.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148).

Пунктом 8 розділу II Закону № 2148 передбачено, що норми статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII (далі - Закон № 1697) щодо пенсійного забезпечення діють до внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Основні умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів визначені статтею 86 Закону України № 1697-VII.

Так, частиною 1 статті 86 Закону № 1697 передбачено призначення пенсій за вислугу років незалежно від віку за умови дотримання таких вимог, а саме: за наявності на день звернення вислуги років не менше - з 01.10.2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до частини 6 статті 86 Закону № 1697, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів, зазначених у статті 15 цього Закону.

Статтею 15 Закону № 1697 визначено, категорії посад, які підпадають від визначення прокурора органу прокуратури. Прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Аналіз наведених діючих норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» як загального стажу і «стажу роботи на посадах прокурорів» як спеціального стажу лише на визначених законом посадах. При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на посадах прокурорів, тобто до спеціального стажу, і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на посадах в органах прокуратури.

Проаналізувавши матеріали справи, зокрема військовий квиток, вбачається що з 03.11.1975 р. по 06.08.1976 p., позивач проходив строкову військову службу в рядах Радянської армії, з 01.09.1976 р. по 20.06.1980 р. - був курсантом Військового інституту, а з 26.06.1980 р. по 05.02.1990 р. працював на посаді слідчого військової прокуратури.

Суд звертає увагу, що після цієї дати та на момент звернення до ГУ ПФУ в Закарпатській області з відповідною заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно норм статті 86 Закону України № 1697, позивач вже не працював в органах прокуратури, а зокрема, займався підприємницькою діяльністю.

З огляду на вищенаведене, до стажу роботи на посадах прокурорів, можна зарахувати лише період з 26.06.1980 року по 05.02.1990 року на посаді слідчого військової прокуратури, який становить 9 років 7 місяців, замість необхідних 15 років.

Таким чином, наявний стаж роботи ОСОБА_1 є недостатнім для призначення пенсії згідно з Законом України «Про прокуратуру».

При цьому, частиною 5 статті 86 Закону України № 1697 передбачено, що працівникам, які не мають передбаченої вище вислуги років, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років.

Суд вважає, що призначити пенсію за вислугу років на підставі частини 5 статті 86 Закону України № 1697, відповідач немає підстав, оскільки право на пенсію за вислугу років на підставі цієї частини мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури. Отже, як уже зазначалося вище, позивач на момент звернення за призначенням пенсії за вислугу років не працював в органах прокуратури, а займався підприємницькою діяльністю, тобто був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Щодо посилань позивача на частину 8 статті 86 Закону № 1697, в якій зазначено, що ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії, суд звертає увагу на наступне.

Так, частиною 8 статті 86 Закону № 1697 передбачено, що пенсія за вислугу років призначається ветеранам війни, які мають необхідний стаж передбачений частиною 1 статті 86 Закону № 1697.

Як уже зазначалося вище, наявний стаж роботи ОСОБА_1 є недостатнім, оскільки до стажу роботи на посадах прокурорів в нього зараховано лише 9 років 7 місяців, замість необхідних 15 років.

Помилковим є також твердження позивача про зарахування до стажу період роботи на посаді слідчого військової прокуратури у потрійному та полуторному розмірі, оскільки Законом № 1697 передбачено зарахування стажу для обчислення пенсії за вислугу років виключно в одинарному розмірі.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Рейті