Справа № 160/3212/21
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

21 квітня 2021 року Справа № 160/3212/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Жукової Є.О.,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2021 р. було відкрито провадження у справі №160/3212/21, та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадженння.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 23.07.2007 р. та на умовах ЗУ "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" отримує пенсію за вислугу років.
Листом від 05.11.2019 р. № 513/02-06/26 ОСОБА_1 повідомлено про припинення виплати пенсії починаючи з 01.12.2019 р.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.11.2019 р. № 166511 утримано з ОСОБА_1 надміру виплачені суми пенсій.

З метою захисту та відновлення прав, ОСОБА_1 звернулася з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 р. у справі № 160/3547/20 позовну заяву задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 13.11.2019 року №166511.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплатити заборгованість по невиплаченій пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.12.2019 року по дату винесення судового рішення.

Присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по справі у розмірі 840,80 грн.

Після винесення Дніпропетровським окружним адміністративним судом даного рішення Пенсійний фонд заборгованість перед ОСОБА_1 не погасив, виплату пенсії не відновив.

Позивач зазначає, що для поновлення виплати пенсії остання зверталась до відповідача з адвокатськими запитами від 09.12.2020 р, від 08.02.2021р., заявою про поновлення пенсії від 18.01.2021 р., зверненням щодо виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного судуївід 19.10.2021 р., вимогою про виплату заборгованості та поновлення виплати пенсії від 03.12.2020 р.

На всі запити, звернення та заяви Пенсійний фонд давав незадовільні відповіді, вмотивовані тим, що суд у своєму рішенні не зобов`язав Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 .

Так, для вирішення спірного питання, позивачем було подано заяву в якій остання просила роз`яснити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 р. у справі № 160/3547/20 в частині порядку поновлення та виплати їй пенсії після дати ухвалення судового рішення, а саме: чи зобов`язане ГУ ПФУ в Дніпропетровській області внаслідок визнання протиправним та скасування рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 13.11.2019 № 166511 поновити виплату пенсії ОСОБА_2 .? з якої дати ОСОБА_3 повинна бути поновлена виплата пенсії? чи зобов`язане ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок заборгованості по виплаті пенсії ОСОБА_3 з дати припинення виплати до дати фактичного поновлення виплати пенсії?

В задоволенні даної заяви судом було відмовлено на підставі того, що зміст зазначеного вище судового рішення є чітким, зрозумілим і додаткового роз`яснення не потребує.

Таким чином, Позивач вжила всіх залежних від неї заходів, спрямованих на відновлення виплати пенсії.

Право позивача на пенсію встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 р. по справі № 160/3547/20.

Відповідач не поновлює позивачу пенсію з дати прийняття судом рішення, а саме: 06.05.2020 р. та ухиляється від добровільного виконання своїх зобов`язань, що є порушенням ст.51 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", ст.49 ЗУ "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

20.04.2021 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду, повноважним представником відповідача було подано відзив на позовну заяву в тексті якого зазначено наступне.

Рішенням Дніпроптеровського окружного адміністратвиного суду від 06.05.2020 р. у справі №160/3547/20 позовну заяву задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 13.11.2019 року №166511.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплатити заборгованість по невиплаченій пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.12.2019 року по дату винесення судового рішення.

Вирішено присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по справі у розмірі 840,80 грн.

Відповідач зазначає, що на виконання рішення суду від 06.05.2020 р. у справі №160/3547/20, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахована заборгованість у розмірі 9008,52 грн. за період з 01.12.2019 р. по 06.05.2020 р.

Позивачу було повідомлено листом від 08.12.2020 р. за №0400-01-030-8/117784; від 16.12.2020 р. №0400-010305-8/121096, що доплата на виконання рішення суду в сумі 9008,52 грн. буде виплачена після виділення додаткових призначень Пенссійному фонду Україн, для виплати сум нарахованих за рішенням судів.

Отже, фактично позивач звернувся з позовною заявою, в якій просив виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 р. у справі №160/3547/20.

На підставі викладеного вище, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В матеріалах справи міститься довідка від 14.04.2021 р. №67, складена начальником відділу управління персоналом А.В. Шевченко, в тексті якої зазначено, що суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 в період з, а саме: з 15.03.2021 р. по 19.03.2021р. перебувала у щорічній відпустці; з 22.03.2021 р. по 16.04.2021 р. на лікарняному.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, рішення у даній адміністративній справі, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., та враховуючи п.3 Розділу VI «Прикінцеві положення», яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), приймається 21.04.2021 р.

Дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується відомостями, які міститься в матеріалах справи.

В матеріалах справи містяться відомості, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпроптеровській області листом від 05.11.2019 р. № 513/02-06/26 ОСОБА_1 повідомило про припинення виплати пенсії починаючи з 01.12.2019 р.

При цьому, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.11.2019 р. № 166511 утримано з ОСОБА_1 надміру виплачені суми пенсій.

З метою захисту та відновлення прав, ОСОБА_1 звернулася з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 р. у справі № 160/3547/20 позовну заяву задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 13.11.2019 року №166511.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплатити заборгованість по невиплаченій пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.12.2019 року по дату винесення судового рішення.

Присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по справі у розмірі 840,80 грн.

Зазначене вище рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 р. у справі № 160/3547/20 набрало законної сили 07.08.2020 р., що підтверджується відповідним написом на примірнику останнього.

Після винесення Дніпропетровським окружним адміністративним судом даного рішення Пенсійний фонд заборгованість перед ОСОБА_1 не погасив, виплату пенсії не відновив.

На підставі викладеного вище, та з метою поновлення виплати пенсії позивач ОСОБА_1 зверталась до відповідача з відповідними зверненнями, а саме: адвокатськими запитами від 09.12.2020 р, від 08.02.2021р., заявою про поновлення пенсії від 18.01.2021 р., зверненням щодо виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 р., вимогою про виплату заборгованості та поновлення виплати пенсії від 03.12.2020 р.

На зазначені вище запити, звернення та заяви Пенсійний фонд давав відповідні відповіді, які вмотивовані тим, що суд у своєму рішенні не зобов`язав Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_5 .

Так, для вирішення спірного питання, позивачем було подано заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якій остання просила роз`яснити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 р. у справі № 160/3547/20 в частині порядку поновлення та виплати їй пенсії після дати ухвалення судового рішення, а саме: чи зобов`язане ГУ ПФУ в Дніпропетровській області внаслідок визнання протиправним та скасування рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 13.11.2019 № 166511 поновити виплату пенсії ОСОБА_2 .? з якої дати ОСОБА_3 повинна бути поновлена виплата пенсії? чи зобов`язане ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок заборгованості по виплаті пенсії ОСОБА_3 з дати припинення виплати до дати фактичного поновлення виплати пенсії?

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 р. у справі №160/3547/20 у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення по справі №160/3547/20 - відмовлено.

Відтак, позивач вжила всіх залежних від неї заходів, спрямованих на відновлення виплати пенсії.

Право позивача на пенсію встановлено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 р. у справі № 160/3547/20.

Відповідач не поновлює позивачу пенсію з дати прийняття судом рішення, а саме: 06.05.2020 р. та ухиляється від добровільного виконання своїх зобов`язань, що є порушенням ст.51 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", ст.49 ЗУ "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 49 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» визначено порядок припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, відповідно до норм ст.49 зазначеного вище Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

У разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

Відповідно до ст.51 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 р. у справі № 160/3547/20 позовну заяву задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 13.11.2019 року №166511.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплатити заборгованість по невиплаченій пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01.12.2019 року по дату винесення судового рішення.

Присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по справі у розмірі 840,80 грн.

Зазначене вище рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 р. у справі № 160/3547/20 набрало законної сили 07.08.2020 р., що підтверджується відповідним написом на примірнику останнього.

Пенсійним органом було виконано зазначене судове рішення лише в частині нарахування заборгованості за період з 01.12.2019 р. по 06.05.2020 р., що підтверджується копією листа пенсійного органу №0400-010305-8/22888 від 16.02.2021 р., яке міститься в матеріалах справи.

При цьому, в листі зазначено, що на даний час виплата пенсії ОСОБА_3 не виплачується, оскільки в рішенні суду не було зобов`язань щодо поновлення виплати пенсії і ОСОБА_2 .

Відповідності до вимог ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача, що полягає у непоновленні виплати пенсії з 01 грудня 2019 року ОСОБА_1 , з урахуванням обставин встановлених судом та норм вищенаведеного чинного пенсійного законодавства.

На підставі викладеного вище, суд зазначає, що належним захистом права позивача буде зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) з 01 грудня 2019 року.

Щодо позовної вимоги про виплату заборгованість за період з 06 травня 2020 року по дату фактичної виплати, суд зазначає, що остання є передчасною, оскільки відповідачем станом на дату вирішення спору по суті не здійснено виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) з 01 грудня 2019 року. Відтак, суд вважає за необхідне у задоволенні позовної вимоги щодо виплати заборгованість за період з 06 травня 2020 року по дату фактичної виплати відмовити.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача що полягає у непоновленні виплати пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) з 01 грудня 2019 р., суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що вищенаведеною бездіяльністю, що полягає у непоновленні виплати пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) з 01 грудня 2019 р., відповідач порушив право позивача на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим у суду наявні обґрунтовані правові підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання бездіяльності Головного управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), що полягає у непоновленні виплати пенсії з 01 грудня 2019 року ОСОБА_1 протиправною, та як наслідок, з метою захисту порушених прав позивача зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) з 01 грудня 2019 року. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до квитанції №29412 від 02.03.2021 р. за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісімгрн. 00 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Враховуючи часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094) про визнання бездіяльності що полягає у не поновленні виплат пенсії з 01.12.20219 р. протиправною; зобов`язання поновити виплату пенсії з 01.12.2019 р.; виплату заборгованості за період з 06.05.2020 р. по дату фактичної виплати ,суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, а саме, судового збору у розмірі 605,33 грн. (908,00/3*2) (шістсот п`ять грн. 33 коп.).

Щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, витрат на правничу допомогу у 20 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Позивачем до позовної заяви додавались відповідні докази на підтвердження понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із підготовкою та поданням відповідної позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, у розмірі 20 000, 00 грн.

Відповідно до ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При цьому, відповідно до ч.3, 5 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, шляхом винесення додаткового рішення в порядку, визначеному ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються види судових витрат.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України надається визначення витрат на професійну правничу допомогу та зазначається наступне.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до змісту ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються загальні підстави щодо розподілу судових витрат. Зокрема, визначається наступне.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В адміністративних справах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, що підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до пунктів 1,5.6 статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

З приводу зазначеного питання висловився і Конституційний Суд України, так, пунктом 3.2 рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

З огляду на наведене вище, до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правничих питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, саме на суд покладається обов`язок оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, а також з огляду на принцип економії в адміністративному судочинстві, встановить що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., представником позивача в тексті позовної заяви було зазначено, що позивачем з АО «Легарт» укладено договір про надання правової допомоги № 17/21 від 18.02.2020 р., та надано опис робіт, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 20 000,00 грн.

Пр цьому, суд зазначає, що копії договору про надання правової допомоги № 17/21 від 18.02.2020 р. представником позивача до суду надано не було.

При цьому, суд зазначає, що справа № 160/3212/21 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094) про визнання бездіяльності що полягає у не поновленні виплат пенсії з 01.12.20219 р. протиправною; зобов`язання поновити виплату пенсії з 01.12.2019 р.; виплату заборгованості за період з 06.05.2020 р. по дату фактичної виплати розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні).

У письмовому вигляді матеріали справи містять наступні документи, складені представником позивача: позовну заяву від 03.03.2021 р.

Суд зазначає, що представником позивача не недано до суду жодного документа в тексті якого б було посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування, а також не відображають суті наданих послуг.

Тобто, матеріали справи, не доводять факту понесення позивачем витрат за складання та подання відповідних процесуальних документів в адміністративній справі № 160/3212/21, оскільки в доданих до матеріалів даної справи підтверджуючих документів щодо оплати професійної правничої допомоги не зазначено номер справи, в якій надавалась відповідна правнича допомога.

Враховуючи те, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд проходить до висновку про відмову у розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначена правова позиція викладена Верховним судом у додатковому рішенні від 24 січня 2019 року по справі № 9901/350/18 (провадження №П/9901/350/18), в тексті якого зазначено, що надані до Суду представником позивача копії виписок з його банківського рахунку, на підтвердження того, що позивач поніс витрати на правову допомогу згідно актів приймання-передачі наданих послуг № 01-554 від 30 листопада 2017 року, № 02-554 від 11 червня 2018 року, № 03-554 від 22 жовтня 2018 року, такі витрати не підтверджують, оскільки не містять інформацію про номер справи, чи відповідний акт приймання-передачі наданих послуг згідно з якими були сплачені кошти.

Водночас, посилання у вказаних виписках з банківського рахунку представника позивача на договір № 01/16 від 22 грудня 2016 року, не є свідченням того, що кошти сплачувалися за надання правової допомоги саме у справі № П/800/554/16, оскільки згідно вказаного договору адвокат ОСОБА_1 здійснював представництво інтересів позивача не лише в цій справі, а й адміністративній справі № П/800/63/16, кримінальному провадженні № 0000071 та інших провадженнях за участю позивача.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення на користь останньої за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094) про визнання бездіяльності що полягає у не поновленні виплат пенсії з 01.12.20219 р. протиправною; зобов`язання поновити виплату пенсії з 01.12.2019 р.; виплату заборгованості за період з 06.05.2020 р. по дату фактичної виплати,-задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), що полягає у непоновленні виплати пенсії з 01 грудня 2019 року ОСОБА_1 протиправною.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) з 01 грудня 2019 року.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання даної позовної заяви у розмірі 605,33 грн. (908,00/3*2) (шістсот п`ять грн. 33 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно дост.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова