Справа № 200/6150/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2021 року справа №200/6150/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 200/6150/20-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Військова частина) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення за період з 2015 року по 2019 року, зобов`язання виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 06.04.2019 по 31.03.2020.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, відповідач, як вважав позивач, ненарахувуючи та не виплачуючи грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення за період з 2015 року по 2019 року, як учасника бойових дій, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань соціального захисту військовослужбовців.

Зазначив, що з часу видання наказу про звільнення до часу виключення зі списків частини з позивачем повністю не проведений повний розрахунок при звільненні з військової служби, тому він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до повного розрахунку з 06.04.2019 по 31.03.2020.

Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини щодо невиплати ОСОБА_1 у день виключення зі списків частини, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, та індексації грошового забезпечення за період з 2015 року по 2019 рік.

Зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 06.04.2019 по 31.03.2020 в сумі 201 409 грн. 77 коп.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що 31.03.2020 позивачу нарахована та виплачена компенсація за невикористану відпустку та розмір індексації, тому вимоги щодо виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є безпідставними.

Відповідач наголошує, що місцевим судом не враховано принцип співмірності, з урахуванням таких обстави, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки поріявняно із середнім заробітком правцівника, обставин за яких було встановлено наявність, дії відповідача щодо її виплати.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_3 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_4 (а.с.7-9).

Відповідно до витягу з наказу начальника 1 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України м. Маріуполь від 05.04.2019 № 163-ОС, майор ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.10).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у справі № 200/14246/19-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 08.05.2015 по 07.04.2019.

Зобов`язано Військову частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 08.05.2015 по 07.04.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.02.2020 у справі № 200/14287/19-а, яке набрало законної сили 12.03.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Донецько Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по день звільнення 05.04.2019 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Донецько Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з липня 2015 року по день звільнення, тобто по 05.04.2019 індексацію грошового забезпечення, Військова частину НОМЕР_1 Донецько Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по день звільнення, тобто по 05.04.2019.

Як встановлено судами та не заперечується сторонами у справі, 31.03.2020 Військовою частиною виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення в сумі 70 947 грн. 35 коп.

Згідно довідки-розрахунку Військовою частини середньоденне грошове забезпечення за лютий березень 2018 року становить 561 грн. 03 коп (а.с.33).

Між сторонами не має розбіжностей щодо обставин справи.

Щодо пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 11 лютого 2021 року в справі № 240/532/20 висловив правову позицію, згідно з якою строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, який є спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, строком звернення до суду з цим спором є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, який розпочинає сплив з дня проведення з позивачем остаточного розрахунку.

Як зазначалось вище, остаточний розрахунок з позивачем відповідачем проведений 31.03.2020.

До суду з цим позовом позивач звернувся 27.06.2020 (а.с.23).

В той же час, розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 122 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Закон № 540-IX набрав чинності 02.04.2020 та діяв станом на 27.06.2020, тому строк звернення до суду з цим позовом не пропущений позивачем.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, тобто виплатити всі суми, що йому належать.

Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті); при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина друга статті).

Враховуючи, що між сторонами існував спір про належні позивачеві суми і судом задоволено вимоги позивача, то при вирішенні спору в цій справі застосуванню підлягає речення 1 частини другої статті 117 Кодексу законів про працю України, відповідно до якого при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329, затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Згідно пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджена Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

З системного аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення військовослужбовцям.

Як встановлено судом та підтвержено матеріалами справи, 05.04.2019 позивач виключений зі списку особового складу та всіх видів забезпечення, остаточний розрахунок проведений 31.03.2020.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно довідки-розрахунку Військовою частини НОМЕР_1 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України середньоденне грошове забезпечення за лютий березень 2018 року становить 561 грн. 03 коп.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

З огляду на ці положення законодавства визначення розміру середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється судом виходячи з числа календарних днів, кількість яких за період з 06 квітня 2019 року (з наступного дня після звільнення) до 31 березня 2020 року (день фактичного розрахунку) становить 359 дні.

Обчислення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у відповідності до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України та застосування середньоденної заробітної плати 561 грн. 03 коп.

Отже, розмір середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 201 409,77 грн. (561,03 грн х 359 дня).

Суд першої інстанції вирішив, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення за період 2015-2019 роки, тому вважав обгрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати позивачу, у день виключення зі списків частини, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік та зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 06.04.2019 по 31.03.2020 в сумі 201 409 грн. 77 коп.

Натомість, колегія суддів вважає, що в межах спірних правовідносин, поза увагою місцевого суду залишено такі критерії, виходячи з компенсаційного характеру заходів, як розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення законодавством, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні тощо.

Аналогічна позиція при аналізі та застосуванні статті 117 Кодексу законів про працю України викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Зазначене виправляється судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц.

В цій справі Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:

«72. … Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

…

86. … оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

…

91. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

…

93. У разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).».

Так, причинами, що пов`язані з тривалістю порушень прав позивача, є як дії позивача, який не зразу після звільнення оскаржив бездіяльність відповідача щодо повного розрахунку, так і дії відповідача, який не здійснив повного розрахунку при звільненні.

Щодо дій відповідача.

Останній зауважує, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік позивачу не була сплачена у зв`язку із відсутністю, на думку Військової частини правових підстав для такої виплати. Це свідчить, зокрема, з рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.02.2020 в справі № 200/14246/19.

Відтак, між сторонами виник спір щодо виплати вказаної вище компенсації.

Колегія суддів зазначає, що ця ситуація виникла у зв`язку із неналежною якістю Закону, а саме: наявності в різних законодавчих актах неоднозначного правового регулювання спірних правовідносин.

Вказане підтверджується і наявністю прямо протилежної судової практики розгляду подібних спорів, внаслідок чого 19.01.2021 судової палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по справі № 160/10875/19 було вирішено аналогічний спір задля усунення розбіжностей в правозастосуванні.

Отже, невиплата відповідачем зазначеної компенсації позивачеві не була обумовлена проявом грубого свавілля.

Те саме стосується і сплати індексації, на що були відсутні бюджетні асигнування.

При цьому суми компенсації та індексації були сплачені позивачеві без зайви затримок після набрання законної сили вказаними вище судовими рішеннями, ухваленими на користь позивача.

Щодо дій позивача.

Так, позивач при звільненні 05 квітня 2019 року не отримав грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки, а також індексації, тобто, був обізнаний чи повинен був бути обізнаним про порушення своїх прав, якщо вважав їх порушеними.

Проте, претензії позивача щодо отриманої ним суми під час звільнення з`явилися лише в грудні 2019 року, коли ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовами до Військової частини про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по день звільнення 05.04.2019 (справа № 200/14246/19-а) та про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по день звільнення 05.04.2019 (справа № 200/14287/19-а).

Оскільки тривалість періоду з моменту порушення прав працівника (квітень 2019 року) і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум (грудень 2019 року) пов`язана із діями позивача, який не одразу після звільнення оскаржив бездіяльність відповідача щодо повного розрахунку, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення, виконуючи обов`язок, визначений ч. 5 ст. 242 КАС України, - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, за результатами застосування до обставин цієї справи критеріїв зменшення розміру відшкодування, апеляційний суд прийшов до висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи буде розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 2000,00 грн.

Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити.

Судові витрати суб`єкта владних повноважень за діючим процесуальним законодавством розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 200/6150/20-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії змінити.

В абзаці другому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 200/6150/20-а слова і цифри «у розмірі 201 409 грн. 77 коп.)» замінити словами і цифрами «у сумі 2000 (двох тисяч) гривень».

В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 200/6150/20-а залишити без змін.

Повне судове рішення 20 квітня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук