Справа № 360/1265/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1265/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 17 березня 2021 року звернулась ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) з позовом до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в Станично-Луганському районі) у якому просить:

- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років за недостатністю спеціального стажу роботи;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області вирішити питання про проведення позивачці нарахування пенсії за вислугу років, зарахувавши період роботи з 01.08.1994 по 01.01.1995, з 01.04.1996 по 31.08.1997, 01.10.1997 по 17.10.2000, з 22.11.2000 по 17.04.2005, з 25.05.2005 по 10.04.2009, з 17.05.2009 по 17.08.2014, з 18.09.2014 по 30.11.2014 та з 27.12.2014 по 14.05.2015 на посаді лікаря-педіатра (з 01.01.1998 лікаря-інфекціоніста) інфекційно-діагностичного відділення до стажу роботи в подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 03.12.2020 позивачка звернулась особисто до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 та ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 01.02.2021 за № 1232-03-8/542 надав інформацію, якою підтверджено відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за недостатності документального підтвердження спеціального стажу, а саме: довідок про періоди перебування позивачки у відпустках без збереження заробітної плати та догляду за дитиною до трьох років, оскільки ці періоди не зараховуються в спеціальний стаж в подвійному розмірі. Одночасно цим листом підтверджено набуття ОСОБА_1 права на пенсію за вислугу років у віці 50 років 6 місяців - тобто з 13.04.2017. При цьому для призначення пенсії за вислугу років спеціальний стаж роботи на цю дату має складати не менше 26 років 6 місяців. Згідно наданих документів загальний стаж роботи складає 27 років 9 місяців 15 днів, в тому числі спеціальний стаж роботи складає 19 років 11 місяців. Також управлінням підтверджується робота ОСОБА_1 на посаді лікаря-педіатра та лікаря-інфекціоніста інфекційно-діагностичного відділення Луганської дитячої обласної клінічної лікарні з 01.08.1994 по 30.06.2014, що дає право зарахування цього періоду роботи для спеціального стажу в подвійному розмірі.

У подальшому позивачкою отримано довідку від 15.02.2021 № 20 за місцем попередньої роботи в м. Луганську, видану організацією, що знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється українською владою. Вказаною довідкою підтверджена робота ОСОБА_2 в інфекційному відділені охорони здоров`я, яка зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Після повторного запиту адвоката до управління з направленням копії довідки за №20 від 15.02.2021 отримано відповідь від 25.02.2021 №1232-02-8/889, в якій стверджувалось про необхідність звернення за підтверджуючою роботу довідкою до КНП ЛОР «ЛОДКЛ» м. Лисичанськ, яке перереєструвалось на підконтрольній державній владі України території.

Листом від 03.03.2021 за № 257 КНП ЛОР «ЛОДКЛ» м. Лисичанськ на адвокатський запит від 26.02.2021 було надано відповідь про неможливість надати інформацію та довідку про спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 за відсутності особистих справ колишніх працівників і архівних справ на них.

Позивачка вважає відмову у призначенні пенсії протиправною та такою, що порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 22.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області позовних вимог не визнало, про що надало відзив на позовну заяву від 16.04.2021 № 1232-07-7/1776 (арк. спр. 37-38), у якому заперечувало проти позовних вимог з огляду на наступне.

Позивачка звернулась за призначенням їй пенсії за вислугу років 03.12.2020. Для призначення пенсії позивачкою надано: паспорт НОМЕР_1 від 28.08.1998; картку фізичної особи - платника податків від 04.08.2003; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №905- від 03.03.2020; трудову книжку НОМЕР_2 від 30.07.1984; диплом НОМЕР_3 від 23.06.1992; свідоцтво про одруження НОМЕР_4 від 06.08.1998; сертифікат лікаря-спеціаліста №40 від 24,06.1999; заяву про спосіб виплати пенсії через банк.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: зокрема з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах не менше передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту та після досягнення ними такого віку: 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року.

Згідно з п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням та з дотриманням умов, передбачених Законом.

Таким чином, ОСОБА_1 набула право на пенсію за вислугу років у віці 50 років 6 місяців, тобто з 13.04.2017, при цьому для призначення пенсії за вислугу років спеціальний стаж роботи на цю дату має складати не менше 26 років 6 місяців. Згідно наданих документів загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 27 років 9 місяців 15 днів, в тому числі спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років - 19 років 11 місяців, що недостатньо для призначення пенсії пп. 2-1 п.2 Прикінцевих положень Закону 1058 та п. «е» ст. 55 Закону.

Також відповідач зазначив, що відповідно до ст. 60 Закону робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. ОСОБА_1. працювала лікарем-педіатром та лікарем-інфекціоністом інфекційно-діагностичного відділення Луганської дитячої обласної клінічної лікарні з 01.08.1994 по 30.06.2014 (згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування). У зв`язку з тим, що у подвійному розмірі зараховується стаж саме роботи у вищезазначених закладах, необхідно долучати довідки про періоди перебування у відпустках без збереження заробітної плати та догляду за дитиною до трьох років. ОСОБА_1 зазначених довідок надано не було, тому, на думку відповідача, зарахувати стаж роботи лікарем-педіатром та лікарем-інфекціоністом у подвійному розмірі неможливо. До загального стажу також не зараховано період роботи з 01.08.1992 по 29.07.1994 у зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати назву підприємства на печатці під записом про звільнення.

У зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, в призначенні пенсії ОСОБА_1 управлінням відмовлено.

На підставі викладеного управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області вважає, що у даному випадку забезпечувало реалізацію своїх повноважень в межах, визначених нормативно-правовими актами, вважає позовні вимоги безпідставними і необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк. спр. 9-14), має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 03.03.2020 № 905- (арк. спр. 15).

Позивачка 03.12.2020 звернулась до УПФУ в Станично-Луганському районі із заявою, встановленого зразка про призначення виплати пенсії за вислугу років (арк. спр. 42). До заяви було додано: паспорт НОМЕР_1 від 28.08.1998; картка фізичної особи - платника податків від 04.08.2003; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №905- від 03.03.2020; трудова книжка НОМЕР_2 від 30.07.1984; диплом НОМЕР_3 від 23.06.1992; свідоцтво про одруження НОМЕР_4 від 06.08.1998; сертифікат лікаря-спеціаліста №40 від 24,06.1999; заява про спосіб виплати пенсії через банк (арк. спр. 42 зв.).

Рішенням УПФУ в Станично-Луганському районі від 08.12.2020 відмовлено у призначенні пенсії згідно пп. 2-1 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. «е» ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу для призначення пенсії. ОСОБА_1 не зараховано у подвійному розмірі стаж роботи на посаді лікаря-педіатра та лікаря-інфекціоніста у зв`язку з не наданням довідок про перебування у відпустках без збереження заробітної плати та догляду за дитиною до трьох років. До загального стажу не зараховано період роботи з 01.08.1992 по 29.07.1994 - у зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати назву підприємства на печатці під записом про звільнення (арк. спр. 50-51).

Про вказане рішення позивачку повідомлено телефоном, про що посадовими особами УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області складено акт від 22.12.2020 (арк. спр. 50 зв.).

Відповідно до розрахунку стажу, загальний стаж позивачки складає 27 років 9 місяців 15 днів, спеціальний стаж (працівники освіти та охорони здоров`я 19 років 11 місяців) (арк. спр. 41).

Трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_6 від 30.07.1984 (арк. спр. 16-20) містить наступні записи щодо спірних періодів роботи позивачки:

1-а дитяча міська лікарня м. Луганська

Запис від 01.08.1992 - зарахована для проходження дворічної інтернатури з педіатрії, наказ № 77 від 01.08.1992;

Запис від 29.07.1994 - звільнена у зв`язку з закінченням інтернатури з педіатрії, наказ № 80 від 29.07.1994;

Ворошиловградська дитяча обласна клінічна лікарня

Запис від 01.08.1994 - прийнята на посаду лікаря-педіатра інфекційно-діагностичного відділення, наказ № 149/к від 01.08.1994;

Запис від 01.01.1998 - відповідно до штатного розпису ЛОДКБ на 1998 рік, посада лікаря педіатра змінена на посаду лікаря-інфекціоніста педіатрично-діагностичного відділення;

Запис від 01.02.2013 - переведена на посаду лікаря-інфекціоніста дитячого інфекційно-діагностичного відділення на 0,75 ставки та на посаду лікаря-інфекціоніста дитячої екстреної допомоги інфекційно-діагностичного відділення на 0,25 ставки, наказ № 61 к від 01.02.2013;

Запис від 11.03.2015 - звільнена згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з установою, наказ № 2к від 11.03.2015.

Інші періоди роботи не є спірними, тому судом не досліджуються.

Спірні правовідносини виникли з підстав призначення позивачці пенсії, як працівнику закладу охорони здоров`я з урахуванням обчислення страхового стажу на підставі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII у подвійному розмірі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:

50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року;

50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року;

51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;

51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;

52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року;

52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року;

53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;

53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;

54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;

54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;

55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто право на пенсію за вислугу років остання набула у віці 50 років 6 місяців, тобто з 13.04.2017, спеціальний стаж роботи на цю дату повинен складати 26 років 6 місяців.

Згідно з ст. 60 Закону № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Зміст вказаної норми свідчить про те, що подвоєння стажу роботи здійснюється виходячи із специфіки місця роботи працівника.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги. До таких віднесена робота в закладах охорони здоров`я.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон № 1058) встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством, окрім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону 1058-IV визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до приписів частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Таким чином, Закон України №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України №1788-XII щодо обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час.

Пунктом 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Постановою Правління Пенсійного Фонду України №22-1 від 25.11.2005 року затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Вичерпний перелік документів, необхідних для призначення пенсії за віком визначено пунктом 2.1 Порядку. Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 встановлено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній для призначення пенсії за віком надаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №37.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Дослідженням трудової книжки позивачки встановлено, що остання з 01.08.1994 працювала на посаді лікаря-педіатра інфекційно-діагностичного відділення (з 01.01.1998 на посаді лікаря - інфекціоніста інфекційно-діагностичного відділення) по 11.03.2015.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 N 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що додається (далі - Перелік N 909).

Відповідно до абзацу 2 Переліку N 909 лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичні закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторів, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів, - мають право на призначення пенсії за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства охорони здоров`я України від 27.01.2010 № 05.03-18-54/973 "інфекційний заклад (відділення)" є заклад (відділення), де надають медичну допомогу - хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

Інструкція по санітарно-епідеміологічному режиму і охороні праці персоналу інфекційних лікарень (відділень), затверджена наказом МОЗ СРСР № 916 від 04.08.1983, що діє на території України згідно вказівки МОЗ України № 165 від 28.05.1996, призначена для головних лікарів і персоналу інфекційних лікарень і інфекційних відділень, а також для працівників санітарно-епідеміологічних та дезінфекційних станцій, містить ідентичні вимоги і норми щодо режиму та охорони праці працівників інфекційних лікарень (відділень), бактеріологічних і вірусологічних лабораторій інфекційних лікарень та бактеріологічних лабораторій, що обслуговують інфекційні відділення лікарень.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. N 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Верховний Суд у постанові від 28.11.2019 у справі № 349/422/16-а зробив висновок, що період перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років не може обчислюватись в подвійному зарахуванні до пільгового стажу у відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У зв`язку з тим, що позивачкою під час звернення із заявою про призначення пенсії не було надано уточнюючої довідки про період перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та у відпустках без збереження заробітної плати, відповідачем не зараховано стаж роботи на посаді лікаря-педіатра та лікаря-інфекціоніста у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1058.

Разом із тим, у подальшому, позивачкою отримано довідку № 20 від 15.02.2021, відповідно до якої ОСОБА_1 з 01.08.1994 працювала на посаді лікаря-педіатра інфекційно-діагностичного відділення (з 01.01.1998 - на посаді лікаря-інфекціоніста інфекційного відділення) по 14.05.2015. Знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 02.01.1995 по 04.11.1997, стала до роботи з 01.04.1996. Знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати з 18.08.2014 по 02.09.2014, з 03.09.2014 по 17.09.2014. Знаходилась на курсах підвищення кваліфікації: з 01.09.1997 по 30.09.1997, з 18.10.2000 по 21.11.2000, з 18.04.2005 по 24.05.2005, з 11.04.2009 по 16.05.2009, з 01.12.2014 по 26.12.2014. Вказана довідка видана установою «Луганська республіканська дитяча клінична лікарня» Луганської народної республіки (арк. спр. 24).

Із вказаною довідкою представник позивачки звернувся до відповідача та просив повідомити до достатність підтверджуючих документів для призначення пенсії за вислугу років за наявності спеціального стажу (арк. спр. 25). Проте відповідач листом від 25.02.2021 № 1232-02/8/889 повідомив, що зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 згідно наданої копії довідки неможливо, оскільки вона видана підприємством, яке знаходиться на території, яка не підконтрольна державній владі України. Для отримання довідки для підтвердження роботи ОСОБА_1 , пенсійний орган пропонував представнику позивачки звернутись до комунального некомерційного підприємства Луганської обласної ради «Луганська обласна дитяча клінічна лікарня» (КНП ЛОР «ЛОДКЛ»), яке перереєстроване на підконтрольній державній владі України території та знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (арк. спр. 26).

Звернувшись до КНП ЛОР «ЛОДКЛ» для отримання довідки про підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 , представник позивачки отримав відповідь від 03.03.2021 № 257, згідно якої ЛОДКЛ не може надати довідку про спеціальний стаж роботи на ОСОБА_1 , оскільки особові справи працівників, що не перемістились разом із лікарнею в жовтні 2014 року, знаходяться у м. Луганську (арк. спр. 28).

Щодо неприйняття УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області уточнюючої довідки від 15.02.2021 № 20 для підтвердження трудового стажу, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд також зазначає, що чинним законодавством України не встановлено прямої заборони на використання документів, виданих підприємствами, які тепер перебувають на тимчасово неконтрольованій території України. Крім того, положенням частини 3 статті 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить в залежність особу, щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу і призначення пенсії.

Посилання відповідача на те, що підприємства, які видали позивачу довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії позивачу, розміщені на тимчасово окупованій території України, суд не приймає, оскільки відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного права на пенсійне забезпечення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду по справі № 175/4336/16-а від 28 серпня 2018 року та по справі № 172/718/17 від 27 лютого 2018 року.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка набула трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і їх було утворено відповідно до законодавства України.

З наведених підстав суд вважає, що відповідачем неправомірно не взято до уваги інформацію, що міститься в довідці, наданою позивачкою для підтвердження трудового стажу, яка видана установою «Луганской народной республики».

Щодо незарахування пенсійним органом до загального стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 01.08.1992 по 29.07.1994 у зв`язку з тим, що неможливо ідентифікувати назву підприємства на печатці під записом про звільнення, суд зазначає таке.

Так, відповідно до записів у трудовій книжці позивачки, 01.08.1992 ОСОБА_1 зарахована для проходження дворічної інтернатури з педіатрії відповідно до наказу № 77 від 01.08.1992, 29.07.1994 звільнена у зв`язку з закінченням інтернатури з педіатрії, відповідно до наказу № 80 від 29.07.1994.

Згідно із пунктом «д» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 61 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII, інтерн - особа, яка має ступінь магістра медичного або фармацевтичного спрямування і навчається з метою отримання кваліфікації лікаря або провізора певної спеціальності відповідно до переліку лікарських або провізорських спеціальностей інтернатури.

В Положенні про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів, затвердженому наказом МОЗ від 19.09.1996 № 291 визначено, що спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти ІІІ - ІV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря (провізора) - спеціаліста певного фаху. Основним завданням інтернатури є підвищення рівня практичної підготовки випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, їх професійної готовності до самостійної лікарської (провізорської) діяльності. Інтернатура проводиться в очно-заочній формі навчання на кафедрах медичних (фармацевтичних) вищих закладів освіти ІІІ - ІV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів і закладів медичної (фармацевтичної) післядипломної освіти (надалі - вищих закладів освіти) та стажування в базових установах і закладах охорони здоров`я. Бази стажування лікарів (провізорів) - інтернів - це базові установи та заклади охорони здоров`я, які використовуються з метою первинної спеціалізації випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти. Це можуть бути обласні, міські і центральні районні лікарні, міські та обласні дитячі лікарні, пологові будинки, диспансери, лікарні, підпорядковані іншим відомствам, клініки науково-дослідних інститутів, діагностичні центри, бюро судово-медичної експертизи, установи і заклади санітарно-епідеміологічної служби, аптечні заклади тощо, що мають у своєму складі структурні підрозділи, підготовка в яких передбачена навчальним планом та програмою інтернатури з відповідної спеціальності.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що період навчання позивачки в інтернатурі входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років.

Суд відмічає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а тому відмова відповідача у зарахуванні до спеціального стажу позивачці періоду проходження нею інтернатури з педіатрії з 01.08.1992 по 29.07.1994 є протиправною, оскільки проходження позивачкою інтернатури підтверджується записами в її трудовій книжці.

Разом з тим, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

З огляду на вищевикладене позивачка не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами.

Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13 червня 2018 року.

Відтак, суд дійшов висновку, що проходження позивачкою інтернатури з педіатрії у 1-й дитячій міській лікарні м. Луганська з 01.08.1992 по 29.07.1994 підлягає зарахуванню до спеціального трудового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугу років.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до довідки від 15.02.2021 № 20, позивачку звільнено з посади лікаря-інфекціоніста 14.05.2015, разом з тим, трудовій книжці запис про звільнення датований 11.03.2015.

Суд зазначає, що у даному випадку необхідно вважати правильною датою звільнення дату, зазначену у трудовій книжці (11.03.2015), бо відповідно до діючого законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, та записи в уточнюючих довідках не можуть нівелювати записи у трудовій книжці.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивачки негативних наслідків пов`язано із прийняттям УПФУ в м Станично-Луганському районі Луганської області рішення від 08 грудня 2020 року суд вважає за необхідне визнати таке рішення протиправним та скасувати його.

Як наслідок, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 03.12.2020 зареєстровану за № 2939, зарахувавши періоди її роботи з 01.08.1994 по 01.01.1995, з 01.04.1996 по 31.08.1997, 01.10.1997 по 17.10.2000, з 22.11.2000 по 17.04.2005, з 25.05.2005 по 10.04.2009, з 17.05.2009 по 17.08.2014, з 18.09.2014 по 30.11.2014 та з 27.12.2014 по 11.03.2015 на посаді лікаря-педіатра (з 01.01.1998 лікаря-інфекціоніста) інфекційно-діагностичного відділення до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Також, з метою ефективного захисту прав позивачки, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 період проходження інтернатури з педіатрії з 01.08.1992 по 29.07.1994 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з обранням належного способу захисту порушеного права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

При зверненні до суду із позовом, позивачкою сплачено судовий збір 908 грн, відповідно до платіжного доручення від 15.03.2021 (арк. спр. 8).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною восьмою цієї статті передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 908 грн на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ) до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (код за , місцезнаходження: 93600, Луганська обл., смт. Станиця Луганська, вул. 1 Травня, 20) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 08.12.2020 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 03.12.2020, зареєстровану за № 2939, зарахувавши періоди роботи ОСОБА_1 з 01.08.1994 по 01.01.1995, з 01.04.1996 по 31.08.1997, 01.10.1997 по 17.10.2000, з 22.11.2000 по 17.04.2005, з 25.05.2005 по 10.04.2009, з 17.05.2009 по 17.08.2014, з 18.09.2014 по 30.11.2014 та з 27.12.2014 по 11.03.2015 на посаді лікаря-педіатра (з 01.01.1998 лікаря-інфекціоніста) інфекційно-діагностичного відділення до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та період проходження ОСОБА_1 інтернатури з педіатрії з 01.08.1992 по 29.07.1994 у 1-й дитячій міській лікарні міста Луганська - до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Свергун