Справа № 520/5762/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2021-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 квітня 2021 року № 520/5762/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Легостаєвої К.І.,

представника позивача - Панченка А.В.,

представника позивача - Защук В.В.,

представника відповідача - Синюшка С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.04.2020 року № 22 о/с в частині звільнення зі служби в поліції: майора поліції ОСОБА_1 , заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області за пунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області з 04.04.2020 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 04.04.2020 року по день поновлення на службі;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 75000,00 грн.;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в органах внутрішніх справ та в подальшому поліції. Відповідачем було видано наказ від 03.04.2020 року № 22 о/с в частині звільнення зі служби в поліції: майора поліції ОСОБА_1 , заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області за пунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", проте такий наказ є протиправним та таким, що порушує права позивача, оскільки відповідно до норм діючого законодавства скорочення чисельності або штатів працівників може бути підставою для припинення служби в поліції, але за умови дотримання відповідної процедури. Відповідачем зазначеної процедури дотримано не було, у зв`язку з чим він має бути поновленій на попередній посаді. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 12.05.2020 року прийнято вищевказаний позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в підготовчому засіданні.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов, проти заявленого позову заперечував та зазначив, що звільнення позивача було здійснено відповідно до норм діючого законодавства з дотриманням його процедури. Отже, на думку відповідача, позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Представники позивача в судове засідання прибули, позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач з 01.08.2002 року до 04.04.2020 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, Національній поліції України.

Під час розгляду справи зі змісту наданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено, що з метою упорядкування штатної структури та приведення до вимог Методичних рекомендацій щодо примірного переліку окремих підрозділів і посад у структурі апарату Головного управління Національної поліції (лист Голови Національної поліції від 05.02.2019 року №22/01/12-2019дск) в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області проведено реорганізацію управління оперативної служби ГУНП в Харківській області.

Як вказано представником відповідача, підставою внесення змін до штатного розкладу УОС ГУНП в Харківській області є наказ Національної поліції України від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції», яким скорочено усі посади управління та введено нові.

При цьому, представником відповідача вказано, що під час змін у штатах УОС ГУНП в Харківській області скорочення загальної кількості посад не відбулось.

З огляду на зазначені обставини, як повідомлено суду представником відповідача під час розгляду справи, 05.02.2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» та наказу Національної поліції України від 27.01.2020 року №64дск особовий склад УОС ГУНП в Харківській області, включаючи позивача, під підпис попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції через два місяці, у зв`язку зі здійсненням реорганізації.

Також особовий склад управління оперативної служби, включаючи позивача, було попереджено, що поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до ч. 2 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п.4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Зі змісту наданого до суду представником відповідача відзиву на позов судом встановлено, що для подальшого продовження служби в Національній поліції України ОСОБА_1 неодноразово пропонувались вакантні посади у новій структурі УОС ГУНП в Харківській області, а також пропонувалось прибути до відділу комплектування УКЗ ГУНП в Харківській області, де йому будуть запропоновані вакантні посади, рівнозначні його попередній посаді, про що були складені відповідні акти, а саме: 27.03.2020 року були запропоновані вакантні посади: оперуповноваженого 1 відділу (проведення візуального спостереження) УОС ГУНП в Харківській області, оперуповноваженого 4 відділу (проведення профілактично-пошукових заходів) УОС ГУНП в Харківській області, оперуповноваженого 5 відділу (проведення оперативної установки) УОС ГУНП в Харківській області та запропоновано скласти рапорт для призначення на одну з зазначених посад, на що позивач згоду не надав, рапорт ні на одну із запропонованих посад не написав; 30.03.2020 року о 17 годині 15 хвилин старшим оперуповноваженим в ОВС 8 відділу УОС ГУНП в Харківській області підполковником поліції Вевенком О.М. , був здійснений телефонний дзвінок на особистий номер ОСОБА_1 , так як зі слів останнього він знаходився на лікарняному, і був відсутній на службі, та запропоновано прибути 31.03.2020 року до службового кабінету начальника відділу комплектування ГУНП в Харківській області, де йому зроблять пропозицію з вакантних посад не тільки УОС, а в цілому по ГУНП в Харківській області (як рівнозначних займаній ним посаді так і інших).

Під час розгляду справи представником відповідача було наголошено на обставинах того, що будь-яку відповідь ОСОБА_1 відмовився та ухилявся від бесіди.

З огляду на вказані обставини та у зв`язку з викладеним, після закінчення двомісячного терміну з 04.04.2020 року на підставі пункту 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції з посади заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області.

06.04.2020 року позивачу був вручений витяг із наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.04.2020 року № 22 о/с, відповідно до якого позивача звільнено відповідно до пункту 4 (у зв`язку зі скороченням штатів) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції: майора поліції ОСОБА_1 (0081526), заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області, з 04.04.2020 з компенсацією за невикористану частину чергової відпустки календарного року в кількості 1 доби. Також, судом встановлено, що того ж дня позивачу була вручена трудова книжка, відповідно до якої в графі 7 зазначено, що 04.04.2020 позивач був звільнений зі служби в Національній поліції України наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.04.2020 № 22о/с.

Позивач, вважаючи своє звільнення зі служби в поліції протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи на відповідність закону спірних рішень відповідача, суд виходить із наступного.

Положеннями ч.2 ст.38 Конституції України визначено, що громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням статті 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію" поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями ст.59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до приписів ст. 13 Закону України "Про Національну поліцію" систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Згідно із положеннями ст.17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Суд зазначає, що порядок звільнення поліцейських у зв`язку із скорочення штатів або проведення організаційних заходів, визначено статтею 68 Закону України «Про Національну поліцію»

Приписами зазначеної вище статті визначено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказ) скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Якщо поліцейський, посада якого була скорочена, звернувся до керівника відповідного органу (закладу, установи) з клопотанням про надання йому відпустки, така відпустка може бути надана на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Тривалість наданої відпустки у такому разі не може перевищувати загальну кількість днів, що залишилися де передостаннього дня двомісячного строку з дня персонального попередження поліцейською про можливе наступне звільнення зі служби в поліції.

Поліцейському, посада якого скорочена грошове забезпечення виплачується включно до дня призначення на іншу посаду або до дня звільнення зі служби в поліції в розмірі визначеному за останньою штатною посадою, яку він займав на момент її скорочення. Розмір щомісячної премії встановлюється рішенням керівника органу (закладу, установи) поліції.

При змінах в організації виробництва і праці, реорганізації, скороченні чисельності або штату працівників, відповідач має запропонувати працівникові, посада якого скорочена іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції регулюється ст. 65 Закону України «Про національну поліцію».

Згідно з п.2 ч.1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переміщення поліцейських здійснюється: на рівнозначні посади у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.

Згідно з ч.7 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Відповідно до ч.8 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Згідно з ч.9 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Суд зазначає, що поняття «рівнозначна посада» містить спеціальний Закон, а саме Закон України «Про державну службу».

Одночасно суд зазначає, що положеннями ч. 1 ст.59 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Отже, враховуючи наведене вище, суд зазначає, що приписами п.6 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну службу» визначено, що рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Категорії посад державної служби визначені приписами ст. 6 Закону України «Про державну службу».

Водночас, суд зазначає, що приписами п. 9 Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 28.10.2015 року №877, визначено, що Національна поліція в межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів МВС видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Відповідно до п. 10 Положення про Національну поліцію України Національну поліцію очолює Голова, якого призначає на посаду та звільняє з посади Кабінет Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України, внесеним на підставі пропозицій Міністра внутрішніх справ.

Приписами пп.28 п.11 Положення про Національну поліцію України визначено, що голова Національної поліції затверджує штатний розпис (штат) центрального органу управління Національної поліції, штатний розпис (штат) та кошторис територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що скорочення чисельності або штату працівників може бути підставою для припинення служби в поліції.

При цьому, суд зазначає, що приписами п. 1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до положень ч.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Під час судового розгляду справи судом зі змісту позовної заяви було встановлено доводи позивача стосовно того, що рішення про зміну в організації виробництва і праці, про реорганізацію, скорочення чисельності або штату працівників до його відома не доводилось та із даним рішенням останній ознайомлений не був. Також, позивачем наголошено на обставинах того, що рішення про реорганізацію, наказ про скорочення посад, в тому числі посади заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області до його відома не доводилось та із вказаними рішеннями він не був ознайомлений. При цьому, позивачем було вказано на обставини того, що після звернення його адвоката із відповідним запитом до відповідача стало відомо про те, що посади УОС ГУНП в Харківській області було скорочено наказом Національної поліції від 27.01.2020 року № 64дск «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції». Водночас, позивачем вказано, що відповідно до копії акту від 05.02.2020 року за підписом ОСОБА_3 та невстановленої особи, зазначено про те, що нібито в кабінеті начальника 6 відділу УОС ГУНП в Харківській області його було ознайомлено з наказом Національної поліції від 27.01.2020 року № 64дск «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції» та роз`яснено, що посада, на якій він перебуває скорочена, попереджено про наступне можливе звільнення зі служби в поліції по закінченню двомісячного терміну, при цьому ОСОБА_1 власноручно написав попередження про наступне можливе звільнення зі служби в поліції.

В той же час, позивачем вказано, що зазначений акт є таким, що не відповідає дійсності та загалом складений не у відповідності до норм діючого законодавства, оскільки останнім не передбачено складення будь-яких актів.

Також, позивачем наголошено на обставинах того, що за адвокатським запитом було отримано: акт від 27.03.2020 року, відповідно до якого об 11:00 год. в кабінеті начальника УОС ГУНП в Харківській області Платонова М.Ю. , в присутності посадових осіб УОС ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду оперуповноваженого 1 відділу (проведення візуального спостереження) УОС ГУНП в Харківській області, на що згода надана не була; акт від 27.03.2020 року, відповідно до якого об 15:00 год. в кабінеті начальника УОС ГУНП в Харківській області Платонова М.Ю. , е присутності певних посадових осіб УОС ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду оперуповноваженого 4 відділу (проведення профілактично-пошукових заходів) УОС ГУНП в Харківській області, на що ОСОБА_1 не погодився; акт від 27.03.2020 року, відповідно до якого об 15:10 год. в кабінеті начальника УОС ГУНП в Харківській області Платонова М.Ю. , в присутності певних посадових осіб УОС ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду оперуповноваженого 5 відділу (проведення оперативної установки) УОС ГУНП в Харківській області, на що ОСОБА_1 згоду не надав, а також в зазначеному акті вказано про те, що нібито ОСОБА_1 роз`яснено факт звільнення зі служби в поліції з 04.04.2020 року; акт від 30.03.2020 року, відповідно до якого об 17:15 год. в присутності начальника 6 відділу УОС ГУНП в Харківській області Семікопа Г.В. , а також посадових осіб УОС ГУНП в Харківській області Блудова В.М. , Вєвєнка О.М. було здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_1 , так як останній перебував на лікарняному, та запропоновано прибути 31.03.2020 року до службового кабінету начальника відділу комплектування ГУНП в Харківській області, де зроблять пропозицію з вакантних посад по ГУНП в Харківській області, ОСОБА_1 ухилявся від бесіди; рапорт за підписом заступника начальника УОС ГУНП в Харківській області Коптєва П. про те, що 02.04.2020 року та 03.04.2020 року ОСОБА_1 здійснювався телефонний дзвінок, так як останній перебував на лікарняному, та нагадано про зміни у штатах, запропоновано написати рапорт на одну з вакантних посад УОС або ГУНП в Харківській області. ОСОБА_1 до УОС та ГУНП в Харківській області не прибув.

Позивачем у позовній заяві наголошено на обставинах того, що складення вказаних актів не передбачено нормами чинного законодавства, тим більше акти та рапорт не відповідають загальним вимогам до документів, які створені у паперовій формі центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами. При цьому, зазначені акти та рапорт свідчать на користь того, що ОСОБА_1 не надано можливість ознайомитися з усіма вакантними посадами в УОС ГУНП в Харківській області, а також в ГУНП в Харківській області; не повідомлено про умови роботи на нових посадах; не повідомлено про характер та обсяг повноважень; не повідомлено про зміст роботи; не повідомлено про ступень посадової відповідальності; не повідомлено про необхідний рівень кваліфікації та професійних компетентностей; не надано інформацію про умови оплати праці, посадовий оклад, а також заробітну плату в цілому; не повідомлено про місце розташування органу, відділів, посади яких пропонувались; не повідомлено про місце несення служби на посадах оперуповноваженого.

Водночас, позивачем у позовній заяві вказано, що йому 27 березня 2020 року керівник УОС ГУНП в Харківській області Платонов М.Ю. повідомив про те, що посада заступника начальника 6 відділу УОС ГУНП в Харківській області надана іншій особі та вже призначено т.в.о. - Блудова Володимира Миколайовича , у зв`язку з чим позивач має перевестись на інше місце або іншу посаду. Керівник УОС ГУНП в Харківській області 27 березня 2020 року запропонував подати рапорт про призначення на посаду оперуповноваженого. Позивач взяв деякий час на обдумування пропозиції. Того ж дня, 27 березня 2020 року, зі спливом деякого часу, після того, як ОСОБА_1 повідомив начальнику УОС ГУНП в Харківській області Платонову М.Ю. про бажання залишитися на службі в УОС ГУНП в Харківській області, Платонов М.Ю. зазначив, що посада оперуповноваженого вже є зайнятою, оскільки нібито подано рапорт іншим працівником, однак нібито є можливість призначення на посаду інспектора. При цьому, позивачем наголошено на обставинах того, що посада інспектора є ще нижчою за своєю категорією від посади оперуповноваженого та заступника начальника. Як вказав ОСОБА_1 у позовній заяві, на вказану пропозицію він повідомив про необхідність часу для прийняття рішення та в той же день, 27 березня 2020 року, зі спливом деякого часу повідомив начальнику УОС ГУНП в Харківській області Платонову М.Ю. , шо має бажання залишитися на службі в УОС ГУНП в Харківській області та приймає відповідну пропозицію, однак начальник УОС ГУНП в Харківській області повідомив, що і на посаду інспектора вже аналогічним чином складено рапорт про призначення іншим працівником, а тому ОСОБА_1 має знайти собі іншу посаду в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області самостійно.

Отже, як було вказано позивачем, начальник УОС ГУНП в Харківській області вимагав від нього самостійного пошуку собі іншої вакантної посади в органах поліції, будь-який перелік вакантних посад з відповідними умовами праці позивачу не пропонувався, посада заступника начальника 6 відділу УОС ГУНП в Харківській області не пропонувалась.

Під час розгляду справи представником позивача було повідомлено суду про обставини того, що внаслідок зазначених дій Платонова М.Ю. , начальника УОС ГУНП в Харківській області, стан здоров`я ОСОБА_1 сильно погіршився, у зв`язку з чим останній 28.03.2020 року звернувся до закладу охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні до 08.04.2020 року з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба. Кризовий перебіг», що підтверджується листком непрацездатності серії АДР № 81054.

Також, представниками позивача було повідомлено суду про обставини того, що 02.04.2020 року між ОСОБА_1 та Коптєвим П. , заступником начальника УОС ГУНП в Харківській області, мала місце розмова телефоном, однак пропозицій скласти рапорт для призначення на одну з вакантних посад ГУНП в Харківській області не було. Водночас, вказано, що суть розмови була зведена до того, що ОСОБА_1 необхідно знайти вакансію в ГУНП в Харківській області та підготовити документи на переведення. При цьому, було наголошено на обставинах того, що 28.03.2020 року позивач ОСОБА_1 зателефонував начальнику УОС ГУНП в Харківській області Платонову М.Ю. з проханням надати документи, необхідні для призначення на іншу посаду, а саме: витяг із послужного списку, характеристику та інші необхідні довідки, проте Платонов М.Ю. зазначив, що такі документи зможуть бути надані та рекомендував звернутися до відділу кадрів УОС, проте працівник, виконуючий обов`язки інспектора кадрів відмовив в наданні зазначених документів, посилаючись на заборону, надану начальником УОС ГУНП в Харківській області Платоновим М.Ю .

Позивачем наголошено на обставинах того, що відповідач у випадку змін в організації виробництва і праці, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників був зобов`язаний запропонувати позивачу вакантні посади з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Надаючи оцінку вказаним обставинам суд зазначає, що у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз`яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Враховуючи зазначене вище, а також з огляду на нормативне тлумачення приписів ч.1 ст.40, ч.ч.1 та 3 ст.49-2 КЗпП України суд зазначає, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, практика застосування цих норм Верховним Судом України, зокрема висловлена у постанові від 01 жовтня 2013 року у справі № 21-319а13, а також аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 року по справі №820/1040/17.

Таким чином, як свідчать матеріали справи, 05.02.2020 року позивача було ознайомлено із попередженням про можливе наступне вивільнення, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією попередження.

Обставини попередження позивача про можливе наступне звільнення зі служби в поліції та подальше повернення ним такого підписаного попередження до відділу кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області також було підтверджено і показаннями допитаних у судовому засіданні свідків.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії акту від 05.02.2020 року за підписом ОСОБА_3 та ОС.21.50 в кабінеті начальника 6 відділу УОС ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом Національної поліції від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції» та роз`яснено, що посада, на якій він перебуває скорочена, попереджено про наступне можливе звільнення зі служби в поліції по закінченню двохмісячного терміну.

Однак, суд зазначає, що вказаний акт не містить інформацію про запропоновані посади Головного управління Національної поліції в Харківській області, не мітить пропозиції працівникові іншої роботи, а також не містить інформації про пропозицію позивачу підписати такий акт та згоду або відмову останнього його підписати.

Крім того, як повідомлено суду позивачем та представниками позивача, ОСОБА_1 з 03.02.2020 року по 12.02.2020 року перебував у щорічній черговій відпустці.

Також, відповідно до листа відповідача від 14.05.2020 року №17/384, копію якого позивачем було долучено до матеріалів справи, позивача було повідомлено про те, що з наказом Національної поліції України від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції» та штатним розкладом УОС ГУНП в Харківській області він не ознайомлювався, у зв`язку з чим належним чином засвідчених копій документів щодо підтвердження факту ознайомлення з зазначеними доказами направити відповідач не має можливості.

Зазначені обставини свідчать на користь того, що інформація, викладена у вказаному акті, є такою, що не відповідає дійсності.

Суд також зазначає, що під час розгляду справи було досліджено надані суду копії актів від 27.03.2020 року щодо пропонування позивачу деяких посад.

Надаючи оцінку вказаним актам, суд зазначає, що останні хоча і підтверджують пропонування позивачу як робітнику відповідних посад, проте не свідчать на користь того, що позивачем було надано згоду або відмовлено у згоді на подачу рапорту для призначення на такі посади, оскільки вказані акти не містять підписів позивача.

Крім того, суд зазначає, що вказані акти не містять в собі зазначень про те, що позивачу було запропоновати їх підписати та останній відмовився від їх підпису. Будь-яких актів щодо відмови позивача від підпису актів щодо пропонування йому посад до суду відповідачем надано не було.

Одночасно, суд вважає за необхідне вказати, що під час розгляду справи було встановлено доводи представника відповідача відносно того, що позивачу здійснювались телефонні дзвінки та пропонувалось прибути до Головного управління Національної поліції в Харківській області або відділу кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області задля надання йому переліку вакантних посад.

Надаючи оцінку зазначеним доводам, суд вважає за необхідне вказати, що у судовому засіданні було досліджено письмові пояснення позивача та заслухано пояснення посадових осіб відповідача з приводу даного питання. Отже, як встановлено судом, позивач підтвердив, що йому дійсно телефонували посадові особи відповідача, проте пропозиції стосовно прибуття задля ознайомлення із переліком вакантних посад до нього не надходило. Також, як встановлено судом, свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було підтверджено, що останні чули, що Вевенко О.М. телефонував комусь, але кому такі дзвінки були здійснені та зміст телефонної розмови їм не відомий.

Відтак, з огляду на зазначене суд приходить до висновку про те, що надані до суду відповідачем докази не є належними та такими, що підтверджують дійсні обставини.

Водночас, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачу відповідно до норм діючого законодавства було запропоновано усі вакантні посади задля залишення останнього для подальшого проходження служби в поліції.

Натомість, наявні в матеріалах справи докази, а саме довідки Головного управління Національної поліції в Харківській області свідчать на користь того, що у відповідача станом на 04.02.2020 року, 18.02.2020 року, 25.02.2020 року, 05.03.2020 року - 11.03.2020 року, 11.03.2020 року, 17.03.2020 року, 24.03.2020 року, 03.04.2020 року, 04.04.2020 року були вакантні посади.

Також, суд наголошує на обставинах того, що попередження позивача про можливе наступне звільнення було здійснено відповідачем 05.02.2020 року, тоді як звільнення відбулось відповідно до оскаржуваного у даній справі наказу від 03.04.2020 року №22 о/с з 04.04.2020 року, тобто до закінчення двомісячного терміну.

Суд одночасно вважає за необхідне вказати, що під час розгляду справи судом було витребувано належним чином засвідчену копію наказу Національної поліції від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» з додатками.

На виконання зазначеного, представником відповідача до суду подано інформацію про вакантні посади в УОС ГУНП в Харківській області, інформацію про вакантні посади в ГУНП в Харківській області, копію наказу Національної поліції від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції», а також копію переліку змін у штатах Національної поліції (витяг) примірнику №4.

З аналізу поданих до суду доказів судом було встановлено, що згідно витягу з Переліку змін у штатах Національної поліції в УОС ГУНП в Харківській області скорочено та створено однакову кількість посад - 221 посада.

Одночасно суд зазначає, що на вимогу суду відповідачем було надано пояснення від 01.12.2020 року, в яких вказано, що штатна чисельність відділу, в якому проходив службу позивач, при реорганізації, яка відбулась відповідно до наказу Національної поліції України від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції», не змінилась.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не було надано до суду доказів дотримання процедури звільнення позивача та доказів проведення змін в організації виробництва і праці у розумінні п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів України про працю та п.4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки, як встановлено під час розгляду справи, фактично відбулось перейменування відділу, в якому працював позивача до звільнення, без подальшої його ліквідації із введенням у новому відділі і штатному розписі посади, аналогічній, з якої звільнено.

Суд також враховує і інші доводи позивача, наведені під час розгляду справи, стосовно допущених відповідачем порушень, проте з огляду на встановлені обставини допущення останнім порушення порядку та процедури звільнення позивача, вважає, що у даному випадку наявні підстави для належного захисту прав ОСОБА_1 визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.04.2020 року № 22 о/с в частині звільнення зі служби в поліції: майора поліції ОСОБА_1 , заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області за пунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи протиправність наказу про звільнення позивача, суд приходить до висновку, що майора поліції ОСОБА_1 належить поновити на посаді заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області з 04.04.2020 року;

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 04.04.2020 року по день поновлення на службі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає судовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд також зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт л пункту 1 Порядку № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

Відповідно до п.9 розділу І Загальні положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З аналізу вищевикладених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 суд приходить до виснвоку про те, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення поліцейського обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським здійснюється з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням. При цьому, до розрахунку не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду, а також інші виплати, передбачені пунктом 4 Порядку № 100.

Суд зазначає, що відповідно до довідки відповідача про доходи ОСОБА_1 №6 за 2 календарних місяця, що передували місяцю звільнення (лютий та березень 2020 року), позивачем отримано заробітну плату у загальній сумі 29959,88 грн, зокрема за лютий 2020 року 14979,94 грн, кількість відпрацьованих днів 29; за березень 2020 року 14979,94 грн, кількість відпрацьованих днів 31.

Відтак, сума заробітної плати позивача за 2 місяці, що передували звільненню, з якої здійснюється розрахунок середньоденної заробітної плати становить 29959,88 грн.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 499,33 грн. (заробітна плата, отримана за 2 місяці, що передували звільненню 29959,88 грн : 60 робочих днів). Зазначена сума середньоденної заробітної плати також визначена у довідці про доходи ОСОБА_1 .

Таким чином на користь позивача підлягає стягненню грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу за період з 04.04.2020 року по 05.04.2021 року, що складає 367 календарних днів та становить 183254,11 грн.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Приписами підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відтак, Головне управління Національної поліції в Харківській області як податковий агент відповідно до положень Податкового Кодексу України та як страхувальник відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, слід звернути до негайного виконання.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 75000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Положеннями ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями частин1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.04.2020 року № 22 о/с в частині звільнення зі служби в поліції: майора поліції ОСОБА_1 , заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області за пунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області з 04.04.2020 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ - 40108599) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2020 року по 05.04.2021 року (367 календарних днів) у сумі 183254 (сто вісімдесят три тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн. 11 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області з 04.04.2020 року.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ - 40108599) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2020 року по 05.04.2021 року в межах суми стягнення за один місяць (30 календарних днів) в сумі 14979 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять ) грн. 90 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 19 квітня 2021 року.

Суддя Мельников Р.В.