Справа № 240/12563/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Житомир справа № 240/12563/19

категорія 115000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: представника позивача -Томашевської О.А.,

представника відповідача - Поперечного Д.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)", Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання дій протиправними, скасування постанов,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просив визнати дії Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" щодо одиночного утримання ОСОБА_1 в установі, протиправними.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що був засуджений до довічного позбавлення волі вироком Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 та переведений до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)". В той же час, вказує, що протиправно відповідач помістив його в одиночну камеру з мінімальними контактами з навколишнім оточенням. Вказує, що у відповідача на це відсутні правові підстави.

Ухвалою судді ОСОБА_2 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі.

Державна установиа "Бердичівська виправна колонія (№70)" подала відзив на позов, в якому зазначила, що починаючи з червня 2017, засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , неодноразово було переведено на одиночне утримання з метою запобігання вчиненню засудженим злочину та з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених. На такі дії вплинула негативна характеристика та перебування засудженого на профілактичному обліку. Отже, вважає позов безпідставним.

Підготовче судове засідання у справі неодноразово відкладалося.

Усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 05.08.2020 залучено до участі у розгляді справи співвідповідача - Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

21.08.2020 позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просить:

-визнати протиправною та скасувати вказівку ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, правонаступником якого є Департамент з питань виконання кримінальних покарань.

-визнати протиправною та скасувати постанову Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від 07.10.2019 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру.

-визнати всі дії щодо переведення засудженого до довічного позбавлення волі в одиночну камеру згідно ст.151 КВК України Державною установою "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" систематично неправомірними та зобов"язати утриматися від вчинення таких дій.

В обґрунтування заяви представник позивача заначив, що одиночне ув"язнення позивача з червня 2017 року застосовується відповідачем без об"єктивного і розумного виправдання і спрямовується проти нього конкретно та систематично порушує його права. Відповідачем не надано доказів, що позивач потребує захисту або ним вчиняються дії щодо намірів скоєння втечі з місць позбавлення волі.

07.09.2020 від представника відповідача - Департаменту з питань виконання кримінальних покарань надійшов відзив на позов, в яких вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки у відповідача були наявні підстави для переведення позивача до одиночної камери. Крім того, вказівка, яку просить скасувати позивач, носить лише рекомендаційний характер, а постанова від 07.10.2019 має строковий характер та вичерпала свою дію.

У відповіді на відзив представник позивача просила позов задовольнити та вказала на відсутність підстав у відповідача на тримання позивача в одиночній камері. Вказівка ЦМРУ не носить рекомендаційний характер.

Розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 №378 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв"язку з перебуванням судді Шуляк Л.А. у відпустці, за результатами якого справу для розгляду визначено судді Капинос О.В.

Ухвалою від 07.12.2020 справу прийнято до провадження суддею Капинос О.В. та призначено підготовче засідання на 10:00 12.01.2021.

14.01.2021 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить:

-визнати протиправною та скасувати вказівку ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, правонаступником якого є Департамент з питань виконання кримінальних покарань.

-визнати протиправною та скасувати постанову Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від 07.10.2019 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру.

-визнати протиправною та скасувати постанову Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від 03.01.2020 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру.

-визнати всі дії щодо переведення засудженого до довічного позбавлення волі в одиночну камеру згідно ст.151 КВК України Державною установою "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" систематично протиправними та зобов"язати утриматися в подальшому від вчинення таких дій.

Усною ухвалою від 24.02.2021, занесеною до протоколу судового засідання, закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 10.03.2021.

В судових засіданнях 10.03.2021 та 25.03.2021 оголошено перерву. Наступне судове засідання призначено на 08.04.2021.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Представник Департаменту в судове засідання не з"явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 у кримінальній справі №1-7/12 засуджений за ч.3 ст.27, п.п.1,5,6,8,11,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ст.348 Кримінального кодексу України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Покарання позивач відбуває у Державній установі "Бердичівська виправна колонія (№70)" з 16.06.2013, куди прибув з Київського слідчого ізолятора.

13.11.2018 на ім"я начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надійшов лист про те, що в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" утримується засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , який перебуває на оперативно-профілактичному обліку, як особа засуджена за вбивство на замовлення. У разі прибуття засудженого до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" необхідно: забезпечити його надійну ізоляцію від загальної маси засуджених; не допустити потрапляння до нього предметів та речовин, що заборонені для зберігання засудженим; не допустити вивозу засудженого до медичних закладів Міністерства охорони здоров"я без попереднього погодження з управлінням; у разі отримання відомостей про протиправні наміри засудженого, негайно інформувати управління. Виконання даної вказівки контролювати особисто. (т.1 а.с.222)

З 27.12.2018 позивач, на підставі вказівки ЦМРУ, неодноразово переводився до одиночної камери, що підтверджується відповіддю Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від 07.10.2019 на адвокатський запит представника позивача та копіями постанов Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру згідно ст.151 Кримінально-виконавчого кодексу України. (т.2 а.с.9)

07.10.2019 начальником сектору та відділення соціально-психологічної служби сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі майора внутрішньої служби В.В.Бойко на ім"я виконуючого обов"язки начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" В.Д.Дзюбчика подано рапорт про переведення засудженого ОСОБА_1 на одиночне утримання строком на 3 місяці, у зв"язку з тим, що 07.10.2019 закінчується термін перебування засудженого ОСОБА_1 у відділенні КДіР та він має бути переведений до загальної маси засуджених, та у зв"язку з надходженням вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, в якій зазначено про необхідність забезпечення надійної ізоляції засудженого ОСОБА_1 від загальної маси засуджених та керуючись ст.151 ч.1 КВК України. (т.1 а.с.35)

Постановою виконуючого обов"язки начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" В.Д.Дзюбчик від 07.10.2019 переведено засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру згідно ст.151 Кримінально-виконавчого кодексу України. Постанова прийнята у зв"язку з надходженням вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, в якій зазначено про необхідність забезпечення надійної ізоляції засудженого ОСОБА_1 від загальної маси засуджених та керуючись ст.151 ч.1 КВК України.

03.01.2020 начальником сектору та відділення соціально-психологічної служби сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі майора внутрішньої служби ОСОБА_3 на ім"я начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" подано рапорт про переведення засудженого ОСОБА_1 на одиночне утримання строком на 3 місяці, у зв"язку з тим, що 07.01.2020 закінчується термін перебування засудженого ОСОБА_1 у відділенні КДіР та він має бути переведений до загальної маси засуджених, та у зв"язку з надходженням вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 13.11.2018 №8-1683- 18/КО-1161, в якій зазначено про необхідність забезпечення надійної ізоляції засудженого ОСОБА_1 від загальної маси засуджених та керуючись ст.151 ч.1 КВК України. (т.1 а.с.35)

Постановою начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" В.Д.Дзюбчик від 03.01.2020 переведено засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру згідно ст.151 Кримінально-виконавчого кодексу України. Постанова прийнята у зв"язку з надходженням вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, в якій зазначено про необхідність забезпечення надійної ізоляції засудженого ОСОБА_1 від загальної маси засуджених та керуючись ст.151 ч.1 КВК України. (т.2 а.с. 118)

Позивач, вважає вказівку ЦМРУ, дії відповідача щодо переведення засудженого у одиночну камеру та постанови від 07.10.2019 та від 03.01.2020 про переведення засудженого у одиночну камеру протиправними, тому звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1. ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України), Кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними (ч.2 ст.1 КВК України).

Згідно із ч.1 ст. 3 цього Кодексу, до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Частинами 1 та 2 ст. 7 КВК України передбачено, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

З приписами ч. 1 та 2 ст. 150 Кодексу, засуджені до довічного позбавлення волі відбувають покарання: чоловіки - у секторах максимального рівня безпеки виправних колоній середнього рівня безпеки та виправних колоніях максимального рівня безпеки.

Засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

Відповідно до ч.1 ст. 151 КВК, засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері.

Крім того, статтею 151-1 КВК України, встановлено, що зміна умов тримання засуджених до довічного позбавлення волі здійснюється в порядку, визначеному статтею 100 цього Кодексу.

Засуджені до довічного позбавлення волі чоловіки можуть бути переведені:

з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру в порядку, встановленому законодавством, - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання;

з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки - після фактичного відбуття у таких приміщеннях не менш як п`яти років строку покарання.

Засуджені до довічного позбавлення волі, які злісно порушують установлений порядок відбування покарання, можуть бути переведені із звичайних жилих приміщень до приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки.

Пунктом 1 Розділу XXXIII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5, (далі - Правила) зазначено, що відповідно до статті 150 Кримінально-виконавчого кодексу України чоловіки, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, відбувають покарання у виправних колоніях максимального рівня безпеки та відповідних ізольованих секторах максимального рівня безпеки. Засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених та осіб, узятих під варту, в окремих камерах залежно від жилої площі, психологічної сумісності проживання за визначенням адміністрації установи виконання покарань. Особи, яким вироком суду призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, забезпечуються одягом спеціального зразка. Переміщення таких осіб на території установи виконання покарань та за її межами (крім участі в судовому засіданні) в іншому одязі заборонено.

У необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним нового злочину або за наявності медичного висновку за постановою начальника установи виконання покарань його можуть тримати в одиночній камері.

З метою забезпечення безпеки персоналу установ виконання покарань та засуджених, попередження вчинення з їхнього боку злочинів засуджені до довічного позбавлення волі, які схильні до втечі, нападу на адміністрацію установи виконання покарань та захоплення заручників, можуть переводитися до інших камер з обов`язковим врахуванням психологічної сумісності засуджених.

Крім того, відповідно до вимог п.1 розділу XІX Правил, нагляд за засудженими є системою заходів, що спрямовані на забезпечення відбування та виконання кримінальних покарань у виді позбавлення (обмеження) волі та арешту шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань.

Для забезпечення нагляду за поведінкою засуджених у відділеннях соціально-психологічної служби, локальних секторах, камерах, прогулянкових двориках, у місцях їх праці, їдальнях, клубах та закладах охорони здоров`я адміністрацією установ виконання покарань установлюються відеокамери, про що засуджений інформується під підпис.

З метою підтримання належного правопорядку в установах виконання покарань, попередження злочинів та правопорушень серед засуджених здійснюється комплекс спеціальних профілактичних заходів щодо виявлення, постановки на облік та організації нагляду за особами, схильними до вчинення правопорушень.

Виявлення та постановка на профілактичний облік засуджених, які вчинили правопорушення або мають намір їх вчинити, здійснюються працівниками оперативного підрозділу шляхом досконалого вивчення матеріалів особових справ засуджених, перевірки відомостей щодо їх поведінки в ізоляторах тимчасового тримання, слідчих ізоляторах, закладах охорони здоров`я тощо, документації, у якій фіксуються порушення режиму, перегляду кореспонденції, а також інформації працівників підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.

Індивідуальна профілактична робота із засудженими, які перебувають на профілактичних обліках, здійснюється цілеспрямовано, планомірно, диференційовано з урахуванням особистості правопорушника, характеру і ступеня його соціальної занедбаності, небезпеки вчиненого злочину та інших особливостей, що мають значення для правильного вибору методів і заходів впливу.

У разі переведення засудженого, який перебуває на профілактичному обліку, до іншої установи виконання покарань працівник оперативного підрозділу долучає до його особової справи відповідні довідки-орієнтування із зазначенням підстави та строку перебування на обліку.

Зняття з профілактичного обліку здійснюється комісійно на підставі достатніх даних про зміну поведінки засудженого. Підготовку матеріалів на зняття з профілактичного обліку здійснює працівник оперативного підрозділу з урахуванням пропозицій працівників підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.

Абзацом 11 пункту 1 розділу ХХХІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року №2823/5, який кореспондується з ч.1 ст. 151 КВК встановлено, що у необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним нового злочину або за наявності медичного висновку за постановою начальника установи виконання покарань його можуть тримати в одиночній камері.

З системного аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку, що у необхідних випадках, які пов`язані із захистом засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобіганням вчиненню ним злочину або при наявності обґрунтованого медичного висновку, який пов`язаний із вказаними випадками, засудженні можуть триматися в одиночній камері за постановою начальника колонії.

Матеріали справи свідчать, що приймаючи оскаржувані постанови від 07.10.2019 та від 03.01.2020 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру, відповідач керувався вказівкою ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, в якій зазначено про необхідність забезпечення надійної ізоляції засудженого ОСОБА_1 від загальної маси засуджених та ст.151 ч.1 КВК України.

Так, у постановах зазначено наступне :

"Допускав порушення встановленого режиму відбування покарання, за що 26 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії, з яких 5 разів був поміщений до карцеру терміном на 15 діб та 2 рази переведений в ОК, 3 рази правами заступника начальника колонії. Притаманними видами порушень є: порушення правил поведінки засуджених та розпорядку дня, зберігання заборонених предметів, невиконання законних вимог, створення конфліктних ситуацій серед засуджених. На даний час одне стягнення не зняте та погашене у встановленому законом порядку. Має 3 заохочення.

В засудженого переважають змішані характерні ознаки холерика - сангвініка. Тип нервової системи сильний, неврівноважений, рухливий. Риси характеру - збудливий, несамокритичний, вимогливий, наполегливий, впертий. У відношенні до оточуючих -егоїстичний, хитрий. Рівень розвитку інтелекту - вище середнього. В поведінці керується тільки власними інтересами та потребами. Характерна поривчатість, імпульсивність, яка часто переходить до афекту. Відношення до представників адміністрації неоднозначне. У спілкуванні з ними проявляє маніпулятившсть та суб`єктивність (предвзятість) сприйняття й оцінки існуючого, схильний до невиконання їх законних вимог та нетактовної поведінки. На профілактичному обліку в установі перебуває, як схильний до втечі, нападу та злісної непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу УВП.

Підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. Створював конфлікти серед засуджених, в середовищі з ними вживається з ускладненнями.

Закінчується термін перебування засудженого ОСОБА_1 у відділенні КДіР та він має бути переведений до загальної маси засуджених, та у зв"язку з надходженням вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, в якій зазначено про необхідність забезпечення надійної ізоляції засудженого ОСОБА_1 від загальної маси засуджених та керуючись ст.151 ч.1 КВК України. "

Разом з тим, оцінюючи наведені відповідачем аргументи, суд зауважує, що в ході розгляду справи не було надано достатньо належних доказів, які надають підстави для утримання позивача в одиночній камері (утримання одних, в одномісній камері) на підставі спірних постанов, як таке, що передбачено ст. 151 -1 Кримінально виконавчого кодексу України.

Так, 13.11.2018 на ім"я начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надійшов лист про те, що в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" утримується засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , який перебуває на оперативно-профілактичному обліку, як особа засуджена за вбивство на замовлення. У разі прибуття засудженого до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" необхідно: забезпечити його надійну ізоляцію від загальної маси засуджених; не допустити потрапляння до нього предметів та речовин, що заборонені для зберігання засудженим; не допустити вивозу засудженого до медичних закладів Міністерства охорони здоров"я без попереднього погодження з управлінням; у разі отримання відомостей про протиправні наміри засудженого, негайно інформувати управління. Виконання даної вказівки контролювати особисто.

Разом з тим, така вказівка не є безумовною підставою для прийняття відповідачем Державною установою "Бердичівська виправна колонія (№70)" рішення про переведення засудженого в одиночну камеру, оскільки вона носить лише рекомендаційний характер, що відповідачем не заперечується.

При прийнятті відповідного рішення повинні враховуватися всі обставини і докази в сукупності.

Суд відмічає, що КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань не передбачено за звичайних умов переведення засуджених до довічного позбавлення волі до одиночних камер (утримання одних, в одномісній камері).

Єдиним виключенням з даного правила є (не враховуючи притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді поміщення до ПКТ, ДІЗО, карцеру на певний строк) утримання засудженого до довічного позбавлення волі в одиночній камері з метою захисту від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним нового злочину або за наявності медичного висновку за постановою начальника або заявою самого засудженого.

У відзиві відповідач вказує на те, що переведення позивача в одиночну камеру здійснено з метою захисту від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених та запобігання вчиненню ним нового злочину. Враховано також характеристику та факт перебування на профілактичному обліку як "схильний до нападу та втечі", "схильний до злісної непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу установи".

В той же час, як вбачається з оскаржуваних постанов, доводи про необхідність переведення позивача в одиночну камеру, ґрунтуються лише на характеристиці на ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд зазначає, що не є правовою підставою для прийняття рішення про переведення засудженого в одиночну камеру в характеристика, а також довідка про заохочення та стягнення, так як наведена в них інформація, що характеризує ОСОБА_1 , та вказує на вчинення ним дисциплінарних проступків протягом певного часу, не свідчить про необхідність захисту позивача від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи про необхідність вжиття заходів з метою запобігання вчиненню ним нового злочину.

Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів, які б могли свідчити про намагання вчинення позивачем злочинів під час відбування покарання або агресивної поведінки щодо інших ув"язнених або працівників колонії, наявність у нього психіатричних розладів.

Жодних документально-підтверджених обґрунтувань, що зумовлюють ізоляцію позивача та становлять загрозу для інших засуджених також не надано.

Також, в матеріалах справи відсутній медичний висновок, який би підтверджував, що за станом здоров`я позивач має утримуватись в одиночній камері чи має психічне захворювання, у зв"язку з чим, створює небезпеку оточуючим засудженим.

Матеріали справи свідчать, що на адвокатський запит представника позивача про надання інформації про виявлені факти вчинення або підготовки до вчинення посягань на життя ОСОБА_1 з боку інших засуджених та інформації про виявлені факти підготовки ОСОБА_1 до вчинення злочину за час перебування у колонії (з наданням підтверджуючих документів), ДУ "БВК (№70)" надіслала відповідь від 27.10.2019 , якою повідомлено, що у матеріалах особової справи ОСОБА_1 містяться численні заяви засудженого про те, що з боку засуджених, які відбувають покарання в установі та інших осіб готуються посягання на його життя та здоров"я. Адміністрацією установи проводились службові перевірки та підтверджуючих фактів виявлено не було. Поряд з цим, на адресу установи надходили неодноразові повідомлення про наміри скоєння засудженим ОСОБА_1 втеч з місць позбавлення волі та інших протиправних дій. З метою перевірки даних фактів адміністрацією вживалися всі необхідні заходи. (т.2 а.с.12)

Отже, відповідачем не заперечується, що за фактом проведених перевірок щодо посягання на життя та здоров"я ОСОБА_1 підтверджуючих фактів виявлено не було.

Крім того, суд зазначає, що доказів надходження повідомлень про наміри скоєння засудженим ОСОБА_1 втечі з місць позбавлення волі та інших протиправних дій та які саме вживалися адміністрацією відповідача з даного приводу заходи, матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.92 КВК України вперше засуджені до позбавлення волі тримаються окремо від тих, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.

Ізольовано від інших засуджених, а також роздільно тримаються: засуджені до довічного позбавлення волі; засуджені, яким покарання у виді смертної кари замінено довічним позбавленням волі; засуджені, яким покарання у виді смертної кари або довічного позбавлення волі замінено позбавленням волі на певний строк у порядку помилування або амністії; засуджені за вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 255, статтями 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Як вбачається з наданої відповіді Бердичівської ВК на адвокатський запит позивача від 21.09.2020 (т.2 а.с.80) в установі відбувають покарання 14 чоловік, які засуджені до довічного позбавлення волі вперше.

З огляду на це, суд критично оцінює доводи відповідача у відзиві та у довідці від 31.08.2020 про те, що в установі відсутня категорія засуджених, з якими може утримуватися ОСОБА_1 , оскільки такі суперечать відповіді, наданій начальником установи О.Доробалюком на адвокатський запит представника позивача.

В той же час, відповідачем не надано суду пояснень щодо причин, відповідно яких позивач не може перебувати в приміщенні камерного типу з вперше засудженими до довічного позбавлення волі.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що оскаржувані постанови про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру винесені з формальних підстав без досконалого вивчення матеріалів особової справи засудженого, перевірки відомостей щодо його поведінки, а також документації щодо вчинення ним дисциплінарних проступків.

Таким чином, судом не встановлено підстав для винесення відповідачем постанов від 07.10.2019 та від 03.01.2020 та переведення позивача в одиночну камеру, з огляду на що такі є протиправними. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог визнати протиправною та скасувати вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161.

Як вже зазначалось, 13.11.2018 на ім"я начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надійшов лист про те, що в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" утримується засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , який перебуває на оперативно-профілактичному обліку, як особа засуджена за вбивство на замовлення. У разі прибуття засудженого до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" необхідно: забезпечити його надійну ізоляцію від загальної маси засуджених; не допустити потрапляння до нього предметів та речовин, що заборонені для зберігання засудженим; не допустити вивозу засудженого до медичних закладів Міністерства охорони здоров"я без попереднього погодження з управлінням; у разі отримання відомостей про протиправні наміри засудженого, негайно інформувати управління. Виконання даної вказівки контролювати особисто.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Обов`язковою ознакою дій, рішень (в тому числі і актів) чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Отже, із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Разом з тим, суд зазначає, що зазначена вказівка Департаменту з питань виконання кримінальних покарань не є актом індивідуальної дії, не породжує для позивача правових наслідків та за своїм змістом носить лише загальний рекомендаційний характер, а тому суд не вбачає підстав для її скасування.

Що стосується позовних вимог в частині визнання всіх дій щодо переведення засудженого до довічного позбавлення волі в одиночну камеру згідно ст.151 КВК України Державною установою "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" систематично протиправними та зобов"язання утриматися в подальшому від вчинення таких дій, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 8. ст.134 КВК України поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.

Вирішуючи питання про необхідність захисту порушеного права позивача обраним шляхом, необхідно зазначити, що в кожному конкретному випадку можуть бути обґрунтовані підстави для прийняття відповідачем постанови про переведення засудженого в одиночну камеру. Тому суд вважає, що такі обставини та дії відповідача щодо прийняття рішення про переведення засудженого до довічного позбавлення волі в одиночну камеру досліджуються судом в сукупності при наданні правової оцінки конкретній постанові, оскільки саме така постанова є актом індивідуальної дії та виноситься в кожному випадку окремо і є предметом оскарження.

Таким чином, певні правові наслідки для позивача, як суб`єкта відповідних правовідносин, має саме конкретно визначена постанова про переведення в одиночну камеру, тому суд приходить до висновку, що оскаржуючи у цій частині саме всі дії відповідача щодо переведення в одиночну камеру, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Тому, суд вважає, що позов в цій частині, в спосіб, що обраний позивачем, не може бути задоволений.

Також вимоги в частині зобов"язання відповідача утриматися в подальшому від вчинення таких дій задоволенню також не підлягають, оскільки суд не вправі приймати рішення на майбутнє. Зокрема, судом враховується, що в подальшому можуть виникнути обґрунтовані підстави для прийняття відповідачем постанов про переведення засудженого в одиночну камеру, що є його диспозитивним правом. Разом з тим, такі конкретні рішення повинні бути предметом окремого оскарження і їм повинна надаватися відповідна правова оцінка.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами ст. 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправними постанов Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від 07.10.2019 та від 03.01.2020 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру.

Керуючись статтями 9, 70, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною постанову Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" (вул. Низгірецька, 1, м.Бердичів, Житомирська область,13313, ) від 07.10.2019 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в одиночну камеру.

Визнати протиправною постанову Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" (вул. Низгірецька, 1, м.Бердичів, Житомирська область,13313, ) від 03.01.2020 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) в одиночну камеру.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 19 квітня 2021 року